Гадост!
Боже, много съжалявам! Без да искам.
Стига де!
Нейт! - Хайде, държа те.
Помогни ми, ще падна!
БОСТЪН ПРЕДИ 15 ГОДИНИ Държа те, давай.
Боже мой! - Успокой се.
Коя част от "чакай ме" не разбра?
Казах, че идвам с теб. - Добре.
Търсим "Епохата на изследователите", бъди тих.
Дъвка?
Последна ми е, да си я разделим?
Ей, хлапе.
Хайде, умнико. Кой е това?
Лесно е. Фернандо Магелан. Първият обиколил света.
Грешка. Магелан не е успял. Само си е преписал заслугите.
Еха. Ето я.
Какво? - Тихо, ела.
Първата карта на света.
Знаеш ли какво всъщност е търсил Магелан?
Злато. Но така и не се прибрал.
Значи златото е изчезнало?
Грешка. Изгубено е, не е изчезнало.
Има разлика. Ако нещо се изгуби…
може да се намери.
Имаме късмет, че във вените ни тече пиратска кръв.
Потомци сме на сър Франсис Дрейк.
Поне според мама и татко.
Знаеш ли, понякога си мисля, че все още са живи.
Просто са изгубени. - Не са изгубени. Няма ги.
Добре.
Тази карта струва цяло състояние.
Сега или никога.
Хайде. Да бягаме. - Ей, вие! Не мърдайте.
Гадост.
От уважение дойдохме първо тук, сестра Би.
Това му е за трети път.
Вземи си нещата, Сам.
Не можеш да им позволиш да го отведат.
Вземете си довиждане.
Какво по дяволите? - Няма начин да ме заключат.
Идвам с теб. - Не и този път.
Ела тук.
Виждал ли си ме да го свалям? - Не.
Така ще знаеш, че никога няма да те изоставя.
Винаги ще бъда с теб.
Пише: "Sic parvis magna".
"Великото започва с малкото."
Това сме ти и аз.
Да тръгваме, хлапе.
По-добре е да тръгвам.
Ще се върна за теб, Нейт.
Обещавам.
Помни, ние сме Дрейк. Обичам те.
НЮ ЙОРК НАШИ ДНИ
Ето го и него, славният ни вечно закъсняваш бивш колега Нейт.
В изречението само "славният" бе на място.
Голди, донесох ти нещата. - Как изкара снощи?
Сладур ли е? - Определено.
Здрасти. - Здравей.
Прощавайте. - Извинете.
Какво да предложа? - Водка с тоник.
Стига де, тъкмо застъпвам на смяна. Предизвикай ме с друго.
Не знам. Да кажем Негрони. - "Не", какво?
Шегувам се. Негрони…
За пръв път го е забъркал граф Камило Негрони през 1919 г.
Като заменил газираната вода в "Американо" с джин.
Не съм те виждал преди. - Не идвам често тук.
Откъде си? - Гринуич.
Гринуич, интересно. - Там барманите не изнасят лекции.
Барманите в Гринуич не могат да правят такова Негрони.
Да приключа ли сметката? Явно не, щом татенцето плаща.
Цигара… Измислена от Алфонсо Цигарети през 1462 г.
Шегувам се, не знам кой я е измислил.
Малко си странен, но и сладък.
Малко съм обиден, но и поласкан.
Ето.
Хайде де. - Знаеш ли? Добре, че не запали.
Опитвам се да ги откажа. - Е, това може би е знак.
Или може би трябва да си купиш нова.
Да сменя тази антика?
Върши си работа.
Лековерна богаташка?
Удобна мишена. - Не знам за какво говорите.
Много добре знаеш. Караш го бавно, играеш на сигурно,
задоволяваш се с малко. Поправи ме, ако греша.
Е, грешите. Затворихме, така че напуснете.
Виктор Съливан. Можеш да ми викаш Съли.
Благодаря. Няма да ви наричам така, но ви благодаря.
Предстои ми работа. Голяма. Трябват ми още един чифт ръце.
Това ли работите? Мотаете се по барове в търсене на съучастник?
Предлагам ти билет да се махнеш оттук.
Да видиш места, за които само си чел в книгите.
Какво ще кажеш?
Пропусна основното, Виктор.
Аз не съм лесна мишена.
Някои от нас искат да се приберат, така че…
изчезвай. - Така да бъде.
Чао-чао.
Голди, дай ми една бира.
Разбира се.
ВИКТОР СЪЛИВАН Частен прекупвач
Няма да крадеш!
Кучи…
Гледай къде вървиш.
Съжалявам, не ви видях.
Ей. Виждам, че търпението не ти е добродетел.
Изненадан ли си да ме видиш? - Хич. Дори ти направих питие.
"Шърли Темпъл". Много забавно.
Къде е гривната? - В първото чекмедже на бюрото.
Но мисля че си дошъл, за нещо повече.
Грешиш, тук съм само за гривната.
Приключи ли? - Не.
Това изглежда ценно.
Сега приключих.
Защо картата? От всичко тук се спря пред нея.
Защото изглежда автентична. - Не изглежда, такава е.
Мамка му.
Тази линия показва маршрута на Магелан около света.
Да, бил е първият, знаеш историята. - Само че не е първият.
Магелан умира някъде във Филипините.
Капитанът му, Хуан Себастиан Елкано, с още 17 души завършват плаването му.
Известни още като "Прословутите 18".
Знам легендата, че не е било с цел проучване,
а откриване на злато. Но това е само мит.
Аз не мисля така.
Тези пътувания са били изключително скъпи.
Кралят на Испания нямал средства, намерил се частен инвеститор.
Фамилията Монкада. - Да.
Финансирали са походи, инквизицията, фашистите на Франко през 30-те,
и всичко ужасно, което се сетиш.
Предложили на Магелан това пътуване, стига да се върне със злато.
Колко злато? В днешни долари е около пет милиарда.
Най-голямото неоткрито съкровище.
Виж, мечтая за това от дете.
Но някак си ти вече го знаеше.
Когато Сам каза, че малкият му брат
харесва историите за Магелан, си рекох: "Стига бе".
Познаваш брат ми, Сам? - На практика бяхме приятели.
Имайки предвид обкръжението ми.
Погледни.
Виж го само. Пуснал е брада.
Къде е? От кога е снимката?
От преди 2 години, в Сан Себастиан.
Наближавахме криптата на Елкано, Сам бе уверен, че там е дневникът му.
Надяваше да разбере къде е златото. После просто изчезна.
Не отговаря, съобщения пиша, нищо. Заряза ме.
Типично за брат ми.
Не поддържате ли връзка? - Със Сам ли? Не.
Дори с пощенски картички?
Не, нямам картичка, обаждане, съобщение, имейл, нищо.
Не знам за станалото с вас, но намерим ли златото
имаме голяма вероятност да намерим и него.
Какво ще кажеш?
Сам си тръгна, когато бях на десет.
Обаждаше се понякога, кълнеше се, че ще се върне, но не го направи.
Сам, който познавах, изчезна преди години.
Така че, намери си някой друг.
Еха. Явно губя форма.
СИРОПИТАЛИЩЕ "СВ. ФРАНСИС"
ИСКА МИ СЕ ДА СИ ТУК БРАТЛЕ.
ИМА СВЯТ, КОЙТО НЕ СИ ВИЖДАЛ,
НО ЩЕ ГО ВИДИШ. ОБЕЩАВАМ. САМ.
Здрасти, хлапе. Защо се забави толкова?
Кога започваме?
Предстои търг.
Най-голямата колекция от испански ренесанс и артефакти.
Там ще е "Кръстът на Братството".
Само че не е кръст, а ключ.
Ключ, който отключва мястото, където са скрили златото.
Супер, но според легендата има два ключа.
Един за капитана и един за екипажа.
Никой да не може да открадне златото сам.
С един ключ не става. - Ти имал ли си детство изобщо?
Как помниш тези глупости?
Още нещо.
Имам ключа на капитана.
Вторият е там. "Августин", аукционна къща.
Мястото е елитно, но ни уредих покани.
Само трябва да спреш тока по време на търга.
Щом алармата се активира - аз поемам.
Добре. Как да спра тока?
Това са си твои проблеми. Дай нещо от себе си.
Не плащам, за да гледаш. - Като стана дума, колко?
Предполагам, 50 на 50, нали? - Моля? За златото ли говориш?
Напушен ли си? Това ми отне години.
Получаваш 10%, защото съм щедър. - Еха.
Самата щедрост.
И какво ще правиш с толкова пари?
ИЗХОД!
"АВГУСТИН" Планове
ВИКТОР СЪЛИВАН ДОСИЕ
ЗЛАТОТО НА МАГЕЛАН ИЗГУБЕНО ЗАВИНАГИ?
ТЪРСЕНЕТО НА КОРАБИТЕ НА МАГЕЛАН В ИНДОНЕЗИЯ СЕ ПРОВАЛЯ
Намери ли решение?
Ще ми трябва луксозен костюм и преносима резачка за метал,
и котка…
Дадено.
Още ли се мъчиш? - Не се справям с дължината.
Става грозно. - Ела тук.
Знаеш как се прави? - Баща ми беше във флота.
Мога го с една ръка и затворени очи.
И ти си служил, нали? Освободен си от длъжност.
Научил си си домашното, а? - Разбира се.
Пилотирах хеликоптер. Пазех артефакти от музей в Багдад.
Прекалих с товара и катастрофирах.
Ядосаха се и ме изгониха. Прибързано, но какво да се прави.
Като казваш "пазех"…
имаш предвид "плячкосах", нали? - Ако не бях аз, щеше да е някой друг.
Поръча и това. - Благодаря.
Какво ще правиш с котката? - С котката ли?
За теб е. - Моля?
Животът ти изглежда твърде скучен.
Не я искам.
Ще ми опикае пода.
Тези хора надушват отдалеч самозванците.
Трябва да си убедителен.
Ти си част от този елит. Слей се с тях.
Или просто лапни дъвка, стига де. - Тази е от хубавите.
Все тая. Сложи си го в ухото. - Еха.
Ало?
Чувам те, седя до теб.
Мамка му, май я вкарах много навътре.
Така добре ли е? - Да тръгваме.
Виж каква кола. Обзалагам се, че не е евтина.
Мамка му, Сантяго Монкада.
От фамилията Монкада? - Да. Смята, че кръста му принадлежи.
Ако го купи, преди да го вземем, сбогувай се със златото.
Добре дошли, сър. Какво да предложа? - Бих искал мартини.
Мартини? - Да, защо не.
Идеално върви с дъвката.
Слагаш дъвката в мартинито и имаш мартини с дъвка.
Идеята си я бива.
Леле, онова момиче ме сваля.
Къде? - Там. Жената с Монкада.
Гледай, пак флиртува. Здрасти!
Не е флирт, схващаш ли? И не е с теб.
Това е Джо Брадок. Видиш ли я да идва, плюй си на петите. Не се майтапя.
Идва насам. - Знаеш какво да правиш.
По-късно ще ми благодариш.
Здрасти, Виктор.
Да не се притесни? Още ли се цупиш за Сан Себастиан?
Бива си те.
Каква нелепа схема измисли този път?
Ако ти кажа, ще съсипя изненадата.
Ти и без това съсипваш всичко.
Не аз работя за Монкада. Много е долно, дори и за теб, Джо.
Всичко, в името на златото, нали?
Ти ме научи на това, Виктор.
Невероятно. - Божичко!
Извинявам се.
Много е готин, а?
Уникално по рода си олтарно разпятие от масивно злато.
Ръчно изработено в Барселона в началото на 16-ти век,
така че, да, много е готин.
Познавате кръстовете. - Семейството ми отдавна го търси.
Не може да бъде. Аз също.
Колекционер ли сте? - Любител.
Аз пък не съм.
Този кръст има много трагична история.
Осемнадесет мъже загинали, за да го притежават.
Толкова много кръв пролята за нищо.
Дами и господа, моля за внимание.
Късмет. - Моля седнете. Търгът започва.
Хей, дъвка, приключи ли разговора с нашия враг?
Май отнесох една смъртна заплаха.
Не си пипай ухото. Изглеждаш нелепо.
Размърдай се.
Качвам се горе.
Приятелката ти изглежда ядосана. Трябва ли да се притеснявам?
Съсредоточи се.
Дръжте го под око.
Ако обичате, заемете местата си Благодаря ви.
Добре, да започваме с първия артикул.
Великолепната маслена картина върху бакър,
"Богородица" от Бартоломео Перес.
Има ли някой?
600 хил. веднъж, два пъти…
Продадено на дамата отзад. Благодаря много.
Кръстът е следващият, хлапе.
Съли, не се тревожи. Действам.
"Кръстът на Братството".
Повечето знаят, че е изработен в Барселона през 16-ти век.
Истинско златно бижу, въплащение на испанския ренесанс.
Започваме наддаването от 200,000.
Имаме ли 200,000?
Благодаря много. 200,000 от г-н Монкада.
Добре. В играта съм. - Чувам ли 400?
Как е положението? - Добре.
500 хил. са това. Имам ли 600?
Имам. Благодаря, госпожо. - Нямам цяла нощ, хлапе.
700 хил. от г-н Монкада. Имаме ли 800?
Няма ли желаещи? Добре, 700 хил. веднъж…
Не ме карай да го правя. - 700 хил. два пъти…
И…
Отново сме в играта. Много благодаря, сър.
Имаме 800,000.
800 хил. е офертата, дами и господа. Имам ли 900?
Харча пари, които нямам. - Добре. Сега или никога.
О, Боже! - Не бива да си играеш с големите,
защото ще те посрещнат по шотландски!
Моля?
Г-н Монкада, към вас. 900,000?
Г-н Монкада дава 2 милиона, дами и господа.
Щом сме се хванали на хорото...
2.1 милиона. Много благодаря.
Г-н Монкада, към вас. Наддавате ли?
2,2 милиона, дами и господа. - Господи, ето я, идва.
Казах, че не бива да си играеш с големите,
защото ще те посрещнат по шотландски!
Честно, нямам представа какво ми казваш.
2.2, вече са и 2.3 милиона.
Г-н Монкада вдигна на 3 милиона.
Глупава врата!
Добре... Боже.
Съли, май ще се наложи да го купиш.
3 милиона, веднъж… - Направи нещо. Спри тока.
Направи се, че умираш, не ме интересува.
3 милиона, два пъти…
И… - Това ще е гадно.
И това е нещо. - Сега накъде?
Ей, дебелаци, не можете да ме хванете тук.
Имаме малък проблем. Убеден съм, че веднага ще го разрешим.
Да подсигурим кръста, моля? Благодаря много.
Моля охраната да дойде долу, за разрешаване на проблема.
Справяш се страхотно. Виси си там.
О, мамка му.
Господи! Добре ли сте?
Хей, Трент, Адисън иска да го отнеса в трезора. Благодаря.
Съли, къде отиваш? Не можеш да ме зарежеш.
Играта има само едно правило: Да не те хванат.
Извинете, сър. Трябва да ви зададем няколко въпроса.
Много нелюбезно. Аз трябва да питам, ако съм честен.
Всъщност, ще накарам адвоката си да зададе въпросите.
Като се започне с това, кой е монтирал парапета. Вижте го.
Чакай, върни се!
Такава глупост не можех да си представя.
Досега си вървеше много добре.
Забавно. Мисля, че това ми принадлежи.
Джо, стига. - Спести си го, Виктор.
О, слава Богу. Момчета, опита се да открадне кръста.
Просто оставете куфарчето и се отдръпнете.
Да, оставете ми куфарчето. И се отдръпнете.
Ще го занеса, където му е мястото.
Късмет. - Добре, г-це. Запазете спокойствие.
Съжалявам, задници.
Да изчезваме, Тони.
Изненадан ли си да ме видиш?
Пак се доказа, хлапе. Добре се справи.
Та ти ме заряза. - Защо и двамата да ни хващат?
Някой трябваше да вземе кръста.
Мили Боже! Взел си го.
Може би аз трябва да го прибера. - Не ми ли вярваш?
Това шега ли е?
Ето. Тони, закарай ни до Титербъро.
Освен, ако не искаш да те оставим някъде.
Би ти харесало, нали? Съжалявам, Съли, но съм в играта.
Тони, карай до Титербъро.
Дневникът на капитана. Изумително. - Има доста странни неща в него.
Невероятно. Напълно потвърждава легендата.
Магелан намира тонове злато във Филипините.
Крият златото в Барселона, а казват на Монкада, че не са открили нищо.
Имаш ли концепция как да използваме ключовете?
Да, виж тук. Капитанът е написал:
"Пътят започва от Барселона, където ключовете стават на бор."
Има и рисунка на борово дърво. Ето тук.
Значи ще търсим дърво.
Наистина ли? - Да.
Това ли е експертният ти анализ?
Даде ми дневника преди час. Какво искаш от мен?
Аз също стигнах дотук. Видях рисунката на дървото.
Къде е златото? Под дървото? Вътре? - Не знам. Възможно е.
Погледни навън. Барселона гъмжи от дървета.
Барселона, Испания.
Ако нещо ти трябва в Барселона, Клои Фрейзър го осигурява.
Още не съм й казал за теб, но е готина.
Здрасти, Клои! - Кой е този, по дяволите?
Аз съм Нейт. Приятел на Съли. - Съли няма приятели.
Щях да зная и да съм една от тях. - Не е вярно. Хората ме обичат.
Що за шпионски игри? Защо не сме у вас?
За да се убедя, че не те следят. - Мислиш, че не бих забелязал?
Приятел, следвам те още от летището.
Наистина ли? По целия път?
Виж, това няма значение. Защо той е тук?
Защо аз съм... ти защо си тук? - Разбирам, че не си му казал.
Другият кръст е в Клои. - Какво?
Не го ли споменах? - Не, не си.
Сигурен ли си? Всъщност е мой.
Ще бъдем партньори в това. Така ще станат нещата,
затова свиквай. - Не, няма.
Чуй ме сега. Всичко, излязло от устата на този човек
е преувеличено, полуистина или откровена лъжа.
Знаеш ли какво? Казаното от теб не е истина.
До скоро, Съли.
Стига, Хло.
Ще се върне, нужни сме й.
Май няма да се върне. - Е, и?
Къде е кръстът? - В раницата ми.
Провери я. Веднага. - По дяволите!
Оставил си я да вземе кръста? Сериозно?
Постарай се да го върнеш!
Не е истина. Каква новобранска грешка.
Защо се влачиш? - Боли ме глезенът, не мога по-бързо.
По дяволите!
Дръпнете се! Направете път!
Чуй ме! Не знаеш какво да правиш с ключовете!
Ще търсиш дърво, нали?
Разкарай се!
Чуй ме! 18-те са били готови да чакат години, за да се върнат за златото.
Няма да изберат дърво за маркер. Биха избрали нещо по-трайно.
Глупости.
Остави я. Ако знае закъде са ключовете, не й трябваме, нали?
Добре. Разкарай се. - Благодаря.
Чао.
Ако не е дърво, какво е?
На аукциона Монкада го нарече "олтарно разпятие".
Смятам, че е кръст, който е изработен за олтар.
В църква.
Коя църква? - Боже! Непоправими сте.
Ако искаме да пипнем златото, трябва да си имаме доверие.
Дай ми ключа.
Коя църква?
"Санта Мана дел Пи". Света Мария от Бора.
Това трябва да е. Май си самороден талант.
"Талант" е доста пресилено.
Така ли? Виж това. Сега разбираш защо го взех.
Добра работа.
Ще гледам да ни уредя частен оглед.
Дори не си го помисляй. - Кое?
Къде тръгна да точиш лиги? Не може да й се вярва.
Само за 2 минути ти открадна кръста.
Връща се.
Тази вечер има среднощна меса. Може да огледаме най-рано утре.
Имаш оборудване вкъщи, нали? - Да, да тръгваме.
Фондация Монкада Главно управление.
Татко,
обеща да поговорим за това.
Промених решението си. Позволено ми е.
"Семейство Монкада се отказва от състоянието си".
Не е твое, че да го даваш. Ти нищо не си сътворил. Те са го направили.
Богатството ни е пропито с кръв.
И като го раздадеш ще премахнеш ли петната?
Много отдавна трябваше да те отрежа от фамилните неща.
Госпожице Брадок. Добре дошла в Барселона
от времето на предците ми.
Впечатляващо, нали? - Да, наистина впечатляващи разкопки.
Вашият съперник, Виктор Съливан...
може би него трябваше да наема.
Виктор Съливан е лъжец и измамник. Сключената с него сделка е провал.
Може би.
Казаха ми, че са го видели в готическия квартал.
Може би трябва да поогледате там.
Да, господине.
Чудесно.
Намерих моя кръст в крипта в Генуа,
но не знаех, че е ключ към по-голямо богатство.
Съли знаеше.
Тук не пише какво се случва, след като завъртим ключовете.
"Довери се на другаря си, защото единият ще отиде в рая,
а другия в ада." - Доста иронично,
защото единственият смисъл да има два ключа е,
че 18-мата не са си вярвали един на друг.
И това е добре, защото иначе нямаше да сме тук, нали?
Като едно голямо, щастливо семейство. Наздравица?
Добре. Нагоре, надолу, в центъра и навътре.
По-бавно хлапе. Това е отлежало вино.
Усети вкуса му, аромата...
Или го изгълтай, все едно си в пролетна ваканция. Няма проблем.
Знам какво си намислил.
Съли? - Какво?
Той е брат на Сам, нали?
Гениално. Браво на теб.
Знае ли за станалото? - Още не. Ще му кажа.
Кога? - Има ли жадни?
Намерих още една бутилка червено.
Дали е наред, хлапе?
Кое? - Котката ми.
Имаш котка? - Онзи от приложението каза,
че ще я храни, не ми е писал.
Не знам кое е по-сладурско. Загрижеността ти,
или това, че каза "онзи от приложението".
Престани.
Идваш, за да съсипеш
единственото място, където намирам покой.
Татко, не може да се откажеш.
Кажи ми, че не е прекалено късно.
Няма да промениш решението ми.
Ще уредя всичко.
Този лов на съкровища приключи.
Татко.
Наистина ли нямаш вяра в мен?
Вярвам единствено в Него.
Коя си ти, по дяволите? Махай се от колата ми!
Сантяго! Какво правиш?
Прости ми, татко.
Страхотно.
Монахини. Защо винаги има монахини?
Да се разделим и да открием закъде са ключовете.
Добре.
Не съм мислил, че пак ще вляза в църква, но тази е специална.
Съли? - Какво?
Нищо.
Елате насам, хора.
Вижте.
Х. С. Е. Хуан Себастиан Елкано.
Осемнадесетте са били тук.
Ако това е катедралата, това вероятно са стълби,
които водят... нататък.
Нещо да ти хрумва?
"Caelum". На латински означава "рай".
В дневника пише: "Довери се на другаря си,
защото единият ще отиде в рая, а другия в ада".
Ако "раят" е горе, значи "адът" трябва да някъде тук.
Надявам се.
Открих скелет с ангелски криле.
Това е нещо между рая и ада, нали?
Дева Мария не ти ли изглежда малко накриво?
Да. - Стига бе!
Хайде, отвори я.
Забрави. Ние сме в църква. Покажи малко уважение.
Страх те е от малката стара монахиня? - Защото не познаваш сестра Би.
Дръж това. - Вземи.
Добре.
Ето го и адът.
Боже. Намери ги.
На какво ти прилича това? - На ключалка.
Накъде трябва да ги завъртим? Наляво или надясно?
Не знам. Какво пише в дневника?
Ето. Двамата трябва да въртите по часовника едновременно.
Три, две, едно...
Върти.
По дяволите!
Много благодаря. За малко да ме пречукате.
По часовника ли, Съли? - Беше 50/50, просто предположих.
Предположи? Можеше да е в главите ни.
Явно се въртят на обратно. Хлапе, не си нося очилата, за да го прочета.
Това вече го схванахме. - Внимавайте да не убиете някого.
Добре. Обратно на часовниковата стрелка. Извърни си главата.
Готови? Започваме. 3, 2, 1, завърти.
Я виж ти! Познах от втория път, нали?
Има нещо като отвор тук. Ще помогнеш ли, Съли?
Пазя ви гърбовете. Монахините да не ви пипнат.
Клои?
Точно така.
Добре. Имаме някакъв напредък. Да тръгваме.
Не, почакай. Какво пишеше в дневника?
Рай и ад. Един отива горе, другият долу.
Именно. Аз отивам долу. - Идвам с теб.
Вярно ли? - Какво?
Много бързо беше. - За какво говориш?
Ще я следваш като кученце? - Искаш да те държа за ръка ли?
Няма проблем. Дай ми твоя кръст. - Няма. Защо да ти го давам?
Може да ми потрябва. Приятелката ти има кръст, нали?
Не ви трябват и двата.
Имаш право. Дай си телефона. - Не.
Съли, дай ми телефона си. - Защо?
Не ми ли вярваш? - Не вярвам на никого, вече ти казах.
Благодаря. - Би трябвало да го знаеш.
Боже! Колко приложения си отворил. Какво ти става?
"Онлайн срещи"? Наистина ли? - Какво толкова?
Добре. Сега можеш да ни следиш.
Опитай се да бъдеш над нас, чу ли? Ето, вземи.
Забавлявайте се в призрачния тунел. - Така и ще направим.
Това е изумително.
Ние сме първите, които стъпват тук от 500 години.
Открийте другите двама. Аз ще поема Съли.
Добре.
Тук виждам стрелка, която сочи натам.
Окото на провидението. Предлагам да се доверим на Бог.
Но тук стрелката сочи натам.
Както искаш. - Но стрелката...
Аз ще тръгна натам.
Да, права си. Ще хванем твоята посока.
Супер. Пак ключалка. - Ще направиш ли магията си?
Е... кога реши да ставаш Индиана Джоунс?
Още като дете. Обичах да изследвам.
Един ден намерих бронзова статуя с диаманти, заровена под един мост.
Никога няма да забравя чувството, което изпитах.
Изтичах и я показах на баща ми. Мислех, че ще я даде в музея...
Вместо това той я продаде.
Взе парите и никога повече не го видяхме.
Гадост. Съжалявам. - Защо? Без него ми е по-добре.
Така, знам един трик.
Какво ще кажеш? - Куражлия си,
когато голямата лоша монахиня не е наоколо.
Дали сме на правилното място?
Нямам представа как изглежда входа към древно съкровище.
По-древен? - Може би.
Ей, Съли. Виждаш ли нещо странно горе?
Бъди по-конкретен.
Чуваш ли това?
Какво, по дяволите?
Какво става при вас?
Нещо не е наред, нали?
Изобщо не ви чувам. - Хайде, да вървим.
Не ми прилича на правилното място... - Виж, над бара.
"Infernum." - Не е ли "Ад" на латински?
Да, така е. Да вървим.
Чакай. Това е охраната на Брадок. - Какво?
По-добре да се махаме.
Какво правиш? - Смесвам се с тълпата.
Идеята не е лоша.
Виж, не ме бива по танците.
Давай. - Добре.
Два коктейла "Шарен свят".
Какво правиш? - Отвличам им вниманието.
За Бога.
Дали е поредния ребус?
Побързай да разбереш какво е. Ще опитам да ни спечеля малко време.
Да предложа питие? - Джин и тоник, ако обичаш.
Може да не е джин с тоник, но е за сметка на заведението.
Чакай, нека позная.
Пина колада?
Окото.
Голям си шегаджия, а, слънчице?
Чакай, сетих се! Искаш "Секс на плажа"?
Нейт! - Мамка му!
Нейт, не е време за шотове! Да изчезваме!
Боже, какви изроди.
Къде сме, по дяволите?
Я виж ти.
Потърси изход.
Мисля, че го намерих.
Почти ви настигнах.
В теб ли е ключът? - Да.
Вода. - Много вода.
Господи!
Сигурно е уловка! Трябва да са оставили изход, нали?
Какво пишеше в дневника? - "Довери се на другаря си,
защото единият отива в рая, а другия в ада. Довери му се..."
Съли! Там трябва да има друга ключалка, която отваря тази врата!
Озовах се в пицария "Папа Джон".
Съли! Нямаме време!
Открих я. Извинете ме.
Дайте ми минутка. - Нямаме минутка, Съли!
Дай ми го, Виктор. - По дяволите!
Дай ми кръста. - Стига, Джо.
Знаеш, че не мога.
Не чух вълшебната думичка. - Веднага!
Добре де.
Не те ли научих на вълшебната думичка?
Стига, Съли. След всичко, което преживяхме?
Съли! Побързай! - Млъквай. Работя по въпроса.
Ще млъкна, когато ни измъкнеш оттук.
По дяволите!
Какво става?
Съли, ако не завъртиш проклетия ключ, ще се удавим.
Хлапе, изглежда ще се позабавя.
Помогни ми. Да опитаме да вдигнем решетката.
Не е за вярване, че ме заряза, кучи син...
Защо? Липсвах ли ти?
Съли! Сега, или никога, приятел! В безизходица сме!
Нейт! Погледни ме. Ще се справим.
Добре. Ще се справим. - Поеми си дълбоко дъх.
Липсваше ли ти, Виктор?
Клои!
Клои.
Клои, моля те! Хайде де!
Добре. Добре. Сега ще те повдигна.
Кажете нещо, хора. Кажете ми, че сте живи.
Да, добре сме.
Още сме живи. - Какво чакате тогава?
Размърдайте се.
Благодаря. - За нищо.
Да.
Добре ли си? - Да.
Още ли си горе, Съли? - Тук съм. Какво открихте?
Почти нищо. Тук е ужасно тъмно.
Винаги съм искал да го направя.
Защо не я изхвърлиш? - Хайде де.
Виждаш ли? Малко вяра, прави чудеса.
Виждам светлина. Вие ли сте? - Да, ние сме.
Намираме се в нещо като... римска крипта.
В теб ли е ключът?
Благодаря. Така...
Не, не пасва.
Съли. - Добре.
Съли. Пропускаме нещо. Провери при теб.
Не мога да вдигна решетката. - Забрави за нея. Огледай се.
Виждам нещо.
Прилича на нещо като стълба.
Мисля, че го схванах.
Двата ключа трябва да се съединят. - Какво?
Двата ключа трябва да се съединят.
Тогава хвърли ключа долу! - Да не смятате ме изиграете?
Ключ ли искаш, или злато? Хайде де. Хвърли го.
Слизам при вас, ясно?
Няма да ме изиграете.
Съли, в пълната си светлина. Предпочита да изгуби златото пред...
Благодаря.
На теб прилича ли ти на стълба? - Да.
Добре. Готови ли сме? Три, две, едно.
Видя ли това?
Какво чакаш?
Какво, по...
Какво става? - Открихме го.
Там ли е златото, кажете де?
Ние сме в древна римска изба.
Поне на 2000 години е,
и има гигантски урни. Високи са около 2.5 метра.
Цели ли са? - Да, в идеално състояние са.
Какво чакате? Отворете ги и вземете златото.
Повдигни ме.
Хайде. Три, две, едно. Давай.
Така... Добре ли си? - Да, да.
Добре.
Наред ли си? - Да.
Откри ли нещо?
Клои? - Това е сол?
Клои? Май загазихме. Клои?
Използвали са сол за консервиране на храна,
но не знам защо са сложили...
Какво става? - Стига...
Трябва да е тук.
За какво бяха тези препятствия?
Кажете, хора. Какво намерихте? - Златото не е тук.
Господи. - Какво? Какво има?
Никога не са го връщали.
Пътят към златото започва от Барселона,
но свършва някъде тук, някъде в Източна Индия.
Виж, Клои... - Дай ми я.
Шегуваш се, нали? - Този път няма да се прецакам.
Навий картата и ми я дай.
Какво става там, Нейт?
Бавно. - Кажи ми какво става.
Съли, аз ще се оправя.
Не е нужно да го правиш. - Недей...
не си насилвай късмета. - Можеш да ми вярваш.
Само свали пистолета.
Нямаш представа с кого си партнираш, нали?
Дори не знаеш какво е станало. - С кое?
Със Сам. Ти как мислиш?
За какво говориш? - Питай Съли.
А, не, не, не.
Клои, моля те, кажи ми какво е станало с брат ми?
Моля те.
Свестен си, Нейт.
Прекалено свестен.
Нейт, събуди се.
Добре те подреди, а?
Опитах се да те предупредя за нея, но ти не искаше да чуеш.
Какво е станало с брат ми?
Не плети поредната лъжа. Просто ми кажи.
Къде е Сам, Съли?
Трябваше да ти кажа.
Брат ти си отиде, хлапе.
Не, не е. Ти каза, че те е зарязал.
Няма го вече. Не ме е зарязал.
Бяхме заедно в гробницата на капитана да търсим дневника.
И той беше точно там, където Сам каза.
Тръгвахме си, когато Брадок и хората й ни отрязаха пътя.
Откриха огън и Сам беше прострелян.
Значи си го оставил да умре?
Видях възможност и се измъкнах. - Просто си го оставил да умре.
Трябваше ли да умра като него? Нищо не можех да направя.
Как можа да не ми кажеш? - Ако ти бях казал,
никога нямаше да дойдеш. - Защо ти е толкова важно?
Защо аз, а не някой друг?
Брат ти вярваше, че има някаква финална уловка.
Последната уловка на 18-те.
Помислих, че ти е казал нещо, или изпратил нещо.
Той говореше само за теб. - И реши да ме довлечеш тук,
вярвайки че ще видя брат си, защото си мислил, че знам нещо?
Да. Знаеш ли?
Наистина ли ме питаш това?
Каза ми, че парите променяли хората.
Правели ги алчни, егоисти. Мисля, че си говорил за себе си.
Явно винаги си бил такъв.
Все едно, аз съм дотук.
Хлапе.
Господин Монкада,
имаме малко затруднения. Златото никога не е било под града.
Да, разбрах.
Смущаващо, нали?
Мисля, че е имало подсказка, и знам кой я е открил. Клои Фрейзър.
В момента хората ми я търсят... - Да, имаш предвид
едрият мълчаливец и дружката му, Шотландеца?
Да, не ме намериха.
Вторична инвестиция.
Наех г-ца Фрейзър в деня, в който наех и вас.
Сама разбирате, че тя ще ръководи операцията.
Не съм забравил обещанието си.
Запомни. Изгубеното може да се открие.
Знам къде е занесла картата.
При Монкада. Не е ли така? Само се замисли.
Кой друг може да й помогне?
Брадок и нейните биячи неслучайно ни намериха в църквата.
Трябва да е имал вътрешен човек.
Мразиш ме и с право.
Виж, и аз се мразя. Ами Брадок?
Тя уби брат ти, съвсем хладнокръвно. Няма да ни победи.
Сони, ще спреш ли да ме разиграваш поне за 5 минути?
Години наред се залъгвам, че Сам ще се върне.
Казвах си, че не е умрял, а просто изгубен.
А сега се влача с теб. Ето какво ще направим.
Ще довърша започнатото от брат ми и после се разделяме.
Хубаво. Договорихме се, хлапе.
Ей, ти.
Внимавайте, когато я товарите. Да не я одраскате.
Слушам, господине.
Готина кола.
Да...
Баща ми я подари, когато навърших 18.
Оттогава ми е на късмет.
Картата.
Знаеш ли...
противоречивите чувства са нещо естествено.
Решението ти беше трудно, но правилно.
За нищо не съжалявам.
Аз също.
Ще тръгваме ли?
И отново се оказах прав. Не е нужно да ми се извиняваш.
Тя ни отряза, защото знаеше, че ние ще я отрежем.
Още храниш чувства към момичето, което те нокаутира, нали?
Добре, хайде. След малко ще потеглят.
Прекрасно.
Кой е готов да влезе в историята?
Препокрих картата със съвременни сателитни изображения.
Ще пуснем оборудването в Каямба, на Филипините,
където ще ни чака местното подкрепление.
Би трябвало да открием съкровището тук, в Кала де Оро.
Момчета, ако сме готови... да тръгваме.
Приближаваме зоната на спускане. Отварям товарния люк.
Победителя...
печели плячката.
Хайде, опитайте.
Преди 500 години семейството ми бе предадено.
Малка група изследователи открили най-голямото богатство в света.
И какво направили? Скрили го.
От векове много хора го търсят, но напразно.
На мен се падна...
да открия семейното злато.
Никой не вярваше, че ще го направя.
Особено... баща ми.
Но, днес...
ще е денят, в който ще върна съкровището на Монкада.
Ще върна честта на фамилията!
Ще заслужа мястото си в...
Татко ти беше прав. Нямаш нужните способности.
Родът Монкада ще изчезне с теб.
Къде е Фрейзър?
Никакви издънки.
Това бяха най-ужасните десет часа в живота ми.
Ако искаш да ни хванат, продължавай да дрънкаш.
Браво на теб, Джо.
По дяволите.
В тази игра доверените партньори са рядкост, а?
Крайно време е да започнеш да ме цениш.
Добре. Да намерим парашути.
Парашути? За какво?
Да знаеш друг начин за скачане от самолет?
Май момичето е скочило.
Не си го помисляй. - Ще я накарам да си плати.
Не му е мястото за разчистване на сметки.
Опитвам се да те пазя. Слагай един и да тръгваме.
Ти ли уби брат ми?
Освобождаване на товара.
Попитах: Ти ли уби брат ми, Сам Дрейк?
Нейт! Идвай!
Господи!
Брадок! Намерихме бегълката.
Сега се отървете от нея.
Мамка му!
Може да оправим нещата, Фрейзър. Хвърли пистолета.
СИГНАЛНИ РАКЕТИ
Не мисля, че броиш.
Останал ти е само един патрон.
Парашут.
Свалям ти шапка, Фрейзър.
Биеш се до самия край.
Много лоша идея... - Но всичко свърши.
Нейт? - Я стига бе!
Какво правиш, по дяволите? - Току-що ме блъсна с кола!
Нямаш ли парашут? - Ти дане би да имаш?
Идвай след мен! - Какво?
Я стига.
По дяволите!
Издърпай шнура!
Нейт, побързай!
Опитвам се!
Дръж се. Дръж се!
Някъде в морето Банда.
Няма да се извинявам, ако това очакваш.
Вероятно мога да ти простя за случката в Барселона.
Може би дори и това, че ме бутна с кола от самолет,
но Брадок? Наистина ли? - Да не сте по-различни от тях?
Ти и Съли щяхте да ме прецакате, също като тях.
Аз не съм Съли, ясно?
Алилуя. Един лош е достатъчен.
Нейт.
Виждаш ли това, което и аз?
Ако имаш предвид безкрайния океан, да.
Мили Боже.
Какво, по дяволите ви се е случило?
Изпаднахме от кола, която падна от самолет.
Веднъж и на мен ми се случи нещо подобно.
Добре...
Успех.
Ключът ви, г-н Съливан.
Наричай ме Виктор.
Какво? 10 часа бях с него в багажника на колата. Не се сдържах.
Нека ви покажа стаята. - Благодаря.
Каямба, Филипините.
Парите на Монкада ни осигуриха всичко необходимо.
Добре. Да се залавяме за работа.
Щеше ми се да си тук, братко.
Здрасти. - Здравей.
Какво правиш? - Сигурна ли си,
че измерванията са като в истинската карта?
До милиметър. Защо?
Брадок няма да намери златото.
Не е там, където го търси.
Значи, все още имаме шанс?
Капитанът е имал последна уловка и Съли смята, че Сам е знаел каква е,
и може да се е опитвал да ми я каже.
За тези 10 г. от Сам получих само тези картички.
Ако се е опитвал да ми каже нещо...
то трябва да е в картичките.
За Бога, опитай се да ми подскажеш, Сам.
Дали е нещо в снимките?
Или е в написаното.
Нещо като анаграма или код.
Често го правехме, като деца. Да започнем със снимките.
Синьо. Има много синьо. - Цветове. Ясно.
Имаше картичка с граматически грешки.
Къде ли е? - Хълмове.
Хълмове? - Хълмове.
Опитай да напишеш това: "Щеше ми се да си тук, братко."
После съпостави всяка буква с тази от картичката.
Щеше ми се да си тук, братко.
Ще си лягам.
Хайде, Сам. Какво се опитваш да ми кажеш?
"Има свят, който още не си виждал, но ще го видиш. Обещавам. Сам".
Какво се опитваш да ми кажеш, човече?
"Има свят, който още не си виждал, но ще го видиш."
"Има свят, който още не си виждал..."
Не си виждал...
Хайде. Хайде, хайде.
"Има свят, който още не си виждал, но ще го видиш. Обещавам. Сам."
КЛЮЧОВЕТЕ СА ТВОЯТ КОМПАС
"Ключовете са твоят компас."
Добре, добре, добре.
Компас...
Мили Боже.
Синьото отива там.
Червеното отива там.
Господи.
Боже мой, Клои...
Добре.
Кала де Оро
Клои?
Съжалявам, Нейт. Харесвам те, наистина.
Но по трудния начин научих да не се доверяваш, иначе губиш.
Така ли? Добре тогава... Жалко, че тръгваш в грешна посока.
Какво, по дяволите...
Изгубеното не е изчезнало. Има разлика.
Изгубеното може да се открие.
Успяхме, Сам.
Успяхме.
Карамфил.
В миналото подправките са били ценни като златото.
Защо не съм изненадан?
Държа отворени много приложения, помниш ли?
Знаех, че ще го разбереш. - Какво да разбера?
Пъзелът в пощенските картички от Сам.
Е, какво е? - Има ли значение? Намерих златото.
Не виждам никакво злато. - Тук е. Под фалшив капак.
Стар пиратски номер.
Ето златото, което толкова търсеше.
Сега щастлив ли си?
Мили Боже. Сигурно се шегуваш.
Виждаш ли всичко това?
Повече, отколкото мислехме. А има и още една галера.
Те също са безценни!
Успяхме! Наистина успяхме! - Съли, нищо не сме направили.
Разбра ли? Няма "ние". Само ти.
Защото би предал всекиго за парче злато.
Беше пределно ясен. - Не мечтаехме ли за това?
Не. Исках да го направя с брат ми, Сам... не с теб.
Знам.
Съжалявам.
Огледай се, хлапе. Ти успя.
Той щеше да се гордее с теб.
Брадок. Трябва да се скрием. На теб ще ти е лесно, защото си мъник.
По-висок си с около 2 сантиметра. Максимум.
Мисля, че е малко повече. - Ела, знам къде да се скрием.
Галерите на Магелан.
Боже! По-красиви са, отколкото си ги представях.
Намерете златото. Ако видите Съли, запушете му устата.
С Дрейк ги пречукайте на място. - Ясно.
Внимавайте, г-да, галерите струват цяло състояние.
Ако ги простреляте ще ви направя на решето.
Няма да вляза там. - Остани, ако предпочиташ да умреш
вместо да се гушкаме. Ти си решаваш, аз влизам.
Господи.
Открихте ли нещо?
Чисто е, сър.
Брадок!
Не можем да ги намерим. Не са на борда.
Напълнили джобовете и са духнали. - Все пак си отваряйте очите.
Като стане дума за злато, Съли е като пиявица.
Да действаме.
Вятърът е 1-5-0, 1-5 възела. Задръж на 4.2.
Добре, готови ли сте?
Да нямаш клаустрофобия? - Нещо ми убива на задника...
Дори не си го помисляй. - Хич няма и да мисля.
Господи.
Добре, хайде.
Господи. Тя вдига галерите заедно с нас.
Какво искаш да кажеш?
Виктория, тук Тринидад. Готови ли сте за пратката? Край.
Разбрано. Виктория е в готовност.
Да я приберем у дома.
Готов ли си, Скоти? - Да.
Задръж на 4.2.
Не се излагай, тук е пълно със злато.
За всеки случай.
Не.
Искаш ли да им дадем да разберат?
Я да го видя. - Красота, нали?
Да, наистина.
Дръж стабилно!
Готов ли си за бунт?
Защо не.
Мамка му!
Този повече ще ти приляга. - Много мило.
Не със златото ми!
По дяволите. - Трябва да отвлечеш хеликоптера.
Не си поплюваш, а? Добре.
Знаеш как става. Не го пипай, за да говориш.
Ей, Съли. Не го разбивай.
Точно това ми трябваше. Позитивна подкрепа. Благодаря.
Всички на палубата! Вдигайте котва, вдигайте грота!
Ей, Джак Спароу, не откачай.
Остави ме, човече. Цял живот мечтая за това.
Здрасти, момчета.
Добре, Виктор, ще се справиш. Хайде. Спокойно.
Здрасти, Джо!
Последвайте кораба.
Съли, мисля, че гаджето ти си иска галерата.
Да, знам.
Заредете! Стреляйте!
Чисто! - Тръгваме!
Да видим какво може тая бракма.
По дяволите!
Дръж се, хлапе. Ще ни измъкна.
Добре...
Барут.
Виж това. Ето къде ще отидем.
Хайде, скъпа.
Мисля, че стана. Още ме бива.
По дяволите!
Още ли си с мен? - Едва-едва.
Да!
Направи нещо. Идват право към нас.
Хрумна ми нещо.
Добре...
Какво става? - Съли, моля те млъкни!
Работа по въпроса.
Това ли ти хрумна?
Не! Хайде!
Не, не, не, не.
Не, не!
Господи!
Мамка му!
Какъв изстрел!
Света Богородице!
Свободни сме. Успя, хлапе! Успя! - Да, Съли!
Ако аз губя, губите и вие.
Още не е свършило, Съли.
По дяволите! Какво става?
Хайде де! Толкова сме близо!
По дяволите!
Не, не, не! "Автопилот"
Не!
Мамка му!
Поздрави брат си от мен. - Първо ти.
Съли!
Съли, недей! Моля те!
Мамка му!
Ей, Брадок!
Нейт! Идвай!
Довери ми се.
Хванах те, хлапе. Държа те.
Хайде.
Погледни го. Ето това е безценно.
Всъщност, не е. Струва между 4 и 6 милиарда.
Ще го извадим от дъното.
Те ще ни изпреварят.
Сега е собственост на Филипините.
Искам да ти благодаря, че не ме изостави.
Откакто брат ми Сам си тръгна...
Ти...
Чуваш ли ме? - Вече те чувам.
Казвах, че трябва да се озмитаме оттук.
Дадено.
Наистина ли е тя?
Копелета!
Да. Може случайно да съм й оставил грешни координати.
Започваш да се отракваш, хлапе. - Да, уча се от майстора.
Имаш златно сърце, Съли. - Много смешно, умнико.
Прибързвам ли? - Никога повече не го казвай.
Това може да те освежи. Нося ти нещо.
Шегуваш се! Наистина ли? - Да, виж. Взех ти и това.
Майтапиш се. Още ли има? - Пълни джобове.
Продължавай! - Това ще ти хареса.
Ето, заповядай.
Това означава много за мен.
Това беше последната дъвка, човече.
Хайде. Да се махаме. - Добре. Дръж се.
Превод и субтитри: mia_one и LoveMeNot
Следват финални сцени...
"Нейт, не знам дали тези картички стигат до теб,
но ако стигат - пази си гърба. Сам."
Следва финална сцена...
© 2022 Translator's Heaven subs.sab.bz
Искате да правите субтитри? Заповядайте при нас: subs.sab.bz
Закъсня. - Съжалявам.
За какво ти е картата?
Ще ти кажа,
ако ми кажеш за какво му е на Роман моят пръстен.
Защото знае, че е важен за теб.
Добре, да го взима.
Сега... ще ми кажеш какво й е важното
на тази стара нацистка карта?
Свалете ги, момчета. Бавно и внимателно.
Какво е това на лицето ти?
Пубертетът дебне зад ъгъла, хлапе. Отгледай си свои.
Получи, каквото искаше,
и аз получих, каквото исках.
Монтекристо. Впечатлен съм.
Ще си труп, преди да я изпушиш.
Винаги е удоволствие да се работи с теб.
И виж... какво си имам.
Навсякъде имам приятели, Дрейк.
Нямам нетърпение да ги срещна. Трябваше вчера да си тук.
Не знаех, че искали разрешително за животно да лети.
И щях да го отнеса, заради проклетата ти котка?
Никъде не тръгвам без г-н Уискърс, ясно?
Дай да видя картата. Това ще е голямо, хлапе.
Готов ли си? Да вървим.
Мамицата му!