Благодаря за прекрасната вечеря. - Пак заповядай.
Лека нощ. - Чакай, чакай.
Не искаш ли да те завия? - Няма нужда.
Стига де, всеки има нужда от завиване отвреме-навреме.
Тогава сам се завий.
Предполагам ще трябва.
Не казвам „не“. Но не и сега.
Разбирам. - Лека нощ.
Лека нощ.
Какво ще кажеш за сега? - Забавен си.
На мен не ми е смешно.
Хайде, Лутър.
Роуз?
Не може да е тя.
Толкова съм насвяткан, че чак ми се привижда.
:::ДВАМА МЪЖЕ И ПОЛОВИНА::: Сезон 05, Епизод 04
Готино маце на 12 часа.
Къде? - Ето там.
Това е на 9 часа.
Не, 12 часа е. Всъщност на 12:05 часа.
Около дванадесет.
Аз или ти ще му обясниш? - Давай, пробвай се.
Причината мъжете да казват: „Готино маце на 12:00 часа“ е,
че използват циферблата като карта. - Ами ако имаш електронен часовник?
Първо: Няма да се имаш успехи с много жени, ако носиш електронен.
Второ: Няма значение. Часовникът е илюзорен.
Тогава как разбираш в колко часа си видял момичето?
Знаеш ли? Аз съм в грешка.
Има яко маце и е 12:06. - Така е.
Харесва жени и познава часовника.
Аз съм един щастлив баща.
Здравейте, ваша част. Какво става?
„Ваша чест“? - Чичо ти се среща със съдия.
Този уикенд? Добре звучи.
Като съдия от „Мюзик айдъл“? - Не, истински съдия.
Съдиите от предаването са истински, тате.
И в съседни стаи ли ще отседнем? Не, в една стая звучи добре.
Защо излиза със съдия? Да се измъкне от нещо ли опитва?
По-скоро опитва да се вмъкне в нещо.
Добра шега. - Разбра ли какво намеквам?
Не точно. Така разбрах, че е добра.
Това е много романтичен хотел. Отсядал съм там… Никога през живота си.
Добре, ще се чуем по-късно.
Този уикенд в Санта Барбара. В една стая.
Сега вече разбрах. - Поздравления.
Благодаря.
Мамка му, Алан. Погледни. - Какво?
Блондинката. - 12:08 часа.
Приличаше на Роуз.
Не може да бъде. Тя е още в Англия, нали?
Така знам. - Онзи ден получих картичка от нея.
Сериозно? Какво ти пишеше? - Ами…
„Скъпи Джейк, как си? Аз съм добре. Надявам се, че ходиш на училище.“
Мисля, че е шега, защото знае, че имам слаби оценки.
Какво още? О, да. „Поздрави на всички от Англия“.
Поздрави от Англия. - Ето на. Тя е в Англия.
Предполагам. Защо продължавам да я виждам?
Може да ти липсва. - Надали. В началото може би,
което си е нормално. Но сега се срещам с Линда и живота продължава.
Но защо обсъждам личния си живот с вас?
Защото съм добър слушател?
Защото нямаш приятели?
След това ще го оставим при майка му, нали?
Да.
„Скъпи Чарли, поздрави от мъгливия Лондон.
Поздрави от мъгливия Лондон.
Надявам се си добре и не се преуморяваш с работа.
Нещата при мен са добре.
Харесвам новата си работа, приятелите и апартамента си.
Понякога живота в Малибу е като щура мечта.
Надявам се да ми простиш за странното ми поведение.
Знай, че винаги ще те помня.
Твоя приятелка - Роуз.
Послепис: Поздрави Алан.
Сигурна съм, че вече си има свое жилище.“
Какво четеш? - Писмо от Роуз.
Сериозно? Днес ли пристигна? - Преди няколко месеца.
Така и не го прочетох. - Забелязах, че не го изхвърли.
Какво намекваш? - От всички жени,
които са се търкаляли с теб, само тя ти влезе под кожата.
Да бе, да.
Тя сложи приспивателно в уискито ми и залепи тестисите ми.
Не можеш да загърбиш миналото, а?
Всъщност е без значение.
Имам истинска връзка с невероятна жена:
Съдия, преподавател по право, която един ден може да стане сенатор.
Но дали я е грижа достатъчно, че да си цапа събирайки косата ти от канала?
Все още не знам. Караме я полека.
Нима? - Първо ще се опознаем като хора,
преди да се опознаем в леглото като животни.
Направи ми услуга и го направете у тях,
защото ще изпръскаш всичко като пръскачка.
Чарли?
Трябва ми помощта ти. - В случай, че переш,
нека ти кажа, че го правиш погрешно.
Жената, с която се срещам, приятелката на Линда - Дона?
Как да се израза... Тя иска да постигнем рекорд.
Е, и? - Свършиха ми рекордите.
Какво ти трябва? - Пенисът на по-млад мъж.
В нощното ми шкафче,
горното чекмедже, точно до хилката за пинг-понг.
Пий едно и ще я забавляваш 20 минути.
Благодаря. - Не те ли боли от щипките?
Боли, по дяволите! - Защо не ги махнеш?
Те са ми наказанието.
Дълга история.
Мога да ти кажа как ще свърши.
Прекрасна вечеря. - Храната беше страхотна.
Стаята е хубава.
Да, чудесна е.
Има хубава гледка. - Страхотна е.
Мили Боже!
Кой е? - Обслужване по стаите.
Не сме поръчвали нищо.
Шампанско, подарък от хотела.
Можеш ли да го мушнеш под вратата?
Не мърдай и не си променяй решението.
Вие иска го отворя? - Не, благодаря.
Добре, лека вечер.
Благодаря.
Чарли? - Да?
Чакам те. - За какво?
А, да бе!
Задръж така.
Защо покриваш розата? - Не искам да ме гледа.
Нещо интересно в училище? - Изучаваме алгебра.
Как се справяш? - Нищо не разбирам,
но учителката е готина. - Това е добре.
Да, тя има страхотни балкони.
Мисля, че имаш предвид биноми.
Тя има две и са огромни на квадрат!
Донякъде е готино, че ни преподава алгебра.
Не разбираш ли? Леле, уби я в зародиш!
Здравей. Как изкара в Санта Барбара? - Санта Балкона?
На испански - "градът на големите цици."
Днес нямам нерви спрямо детето ти. - Отивай да си пишеш домашното.
Без друго имам голямо задникодание за четене.
Не ставате за публика.
Помниш ли какъв сладур беше? - Споменът ми избледнява.
Как мина голямата вечер с Линда? - Добре.
Само толкова ли?
Да. Само… добре.
Ясно… Разбирам.
Не… разбираш.
Искаш ли да го обсъдим?
Боже, искам го повече от каквото й да е!
Добре, няма значение.
Дръж го в себе си. - Благодаря.
Най-сетне стигнах до втора база,
а пръсках като градински маркуч.
Доволен ли си? - Не съм тъжен.
Какъв според теб е бил проблемът?
Видях я отново. - Кого?
Роуз. Тя донесе шампанско в стаята ни.
И се престрои на испаноговоряща. - Каква беше последния път?
В кафенето беше блондинка, а преди това червенокоса с куче.
Какво куче? - Какво значение има?
Обичам кучета.
Продължавай. - Ако не я познавах по-добре,
щях да кажа, че отново ме дебне. - От Англия ли?
Не сме сигурни, че е там! - Изпраща ни писма и картички.
Джейк ги получава постоянно.
Не може ли да ги е дала на някой да ги праща през няколко дни?
Чуваш ли се какви ги говориш? Дори Роуз не е толкова смахната.
И ще лети напред-назад с куче? - Може да е наела куче от тук.
Роуз е в Англия. Тя не те преследва.
Каквото й да виждаш - то е в главата ти.
Вероятно си прав.
Въпреки това снощи не беше триумф.
Защо не взе едно от хапчетата? - Защото някой е изпил последните три.
О, да. Благодаря за което.
Благодаря, благодаря, благодаря.
Така стават четири. - Първото не се брои.
Какво куче? - Не знам! Някакво куче!
Четирикрако и с опашка.
Може ли да се върнем към проблема ми? - „Не обича кучета“.
Значи виждаш хора, които не са там.
Не, не. Там са си, но под друга самоличност.
Кои са тогава? - Не знам кои са, но приличат на Роуз.
Тази, която те дебне. - Това е силно казано.
Каза ми, че е влязла у вас, съблякла се е и се е вързала за хладилника.
Само веднъж.
Защо продължавам да я виждам навсякъде?
Ако ти кажа още сега, какво ще правим до края на часа?
Шегувам се.
Защо не поговорим за настоящата ти връзка?
За Линда? Да видим. Тя е съдия в градския съд.
Много впечатляващо. - Благодаря.
Имах предвид нея. Най-трудното ти завоевание, а?
Да, донякъде. Досега не съм оправял съдия.
От това, което ми каза - още не си.
Плащат ти да слушаш.
Колко годишна е Линда? - На моята възраст.
За пръв път ли си с толкова възрастна жена?
Не, не е така.
И преди ли си имал връзка с жена на същата възраст?
„Връзка“? Да не си полудяла?
Дали аз съм полудяла? Дали ми хлопа дъската?
Не съм дошъл тук, за да го обсъждам до смърт.
Видях Роуз три пъти, и това съсипва връзката ми с Линда.
Можеш ли да ми помогнеш или да се уча да играя билярд с въже?
Благодаря ти за тази смущаваща картинка.
Мога да ти кажа, че за пръв път в живота си имаш истинска връзка.
Предизвикателно е. Може би дори плашещо.
Фактът, че си фантазираш за жена, която е в Англия
и те идеализира отвъд всякакви разумни граници
ми казва, че се страхуваш да пораснеш.
Синдромът на Питър Пан.
Много хубаво. Какво можем да направим?
Питърпанската.
Бъди готов да узрееш, преодолееш страха и приемеш предизвикателствата
на истинска връзка със зряла жена.
Другата ти възможност е да живееш емоционално сакат живот.
Ще го преживяваш отново и отново,
без да израстваш и без да се променяш.
Добър ден и добре дошли на борда
на полет 471 на британските авиолинии директно за Лондон.
Чарли? - Изненада.
Какво правиш тук?
Не съм сигурен. Трябваше да те видя, да говоря с теб.
Ще дойда по-късно, ако не е удобно. - Удобно е.
Вероятно си го преживяла. Мислех, че и аз…
Където й да погледна виждам лицето ти
и започвам да си мисля… Не знам какво точно си мисля.
Заета ли си? Да излезем на за по студена бира?
От тази страна на океана пием бирата топла.
Но си клюкарствате на бира? - Да.
Тогава нека да е топла. - Нека само си взема чантичката.
Не ти обърквам плановете, нали?
Идеално съвпада с плановете ми.
Здравей. Съжалявам, че не се обадих преди да дойда,
но Чарли не отговаря на мобилния си телефон и се притесних дали е добре.
Чарли е добре. Обслужва ни аптека с разнос.
Какво? - Нищо. Влизай.
Благодаря. - Без друго вече трябва да става.
Как са отношенията между вас с Дона?
Добре, добре. Отивам да събудя Чарли.
Тате, момичета играят волейбол. Ела да видиш цици.
Не сега. - Каза да те викна като започнат.
Не съм! Млъквай! - Напротив, каза!
Здрасти. - Привет. Ти сигурно си Джейк.
Да. Коя си ти? - Линда. Приятелка на чичо ти Чарли.
Ти ли си съдията? Играеш ли волейбол?
Не, а ти? - Харесва ми как им подскачат.
Добре. Изчезвай.
Мислех, че Чарли спи, но не си е в стаята.
Бърта, виждала ли си Чарли? - Не е ли в леглото си?
Не. - Припаднал в банята?
Не. - Да не маже с масло волейболистките?
Не.
Тогава остават баровете, болниците и затвора.
Отивам за телефонния указател.
Няма да е стигнал много далеч.
Тате, готино маце с прашки! Колко е часът?
Топличка.
Значи Лондон ти допада. Изглеждаш добре.
Благодаря. Не мога да повярвам, че си дошъл.
Да, знам.
Напоследък размишлявах доста… Липсваш ми.
И ти ми липсваш. - Излизаш ли с някого?
Всъщност да, но още не знам докъде ще стигнем.
Ами ти?
Честно казано, срещам се е една жена. Даже е на моята възраст.
Не може да бъде. - Обаче е така.
Психиатърът ми каза, че не е подходяща за мен.
И мислиш, че аз съм?
Винаги си ме обичала такъв какъвто съм.
Вместо това какъв мога да съм. Което е чудесно,
защото да си признаем, и на двама ни ни харесва какъв съм.
Обичам те. - Чудесно.
Е, и? - Какво?
Какво следва? - Какво искаш да кажеш?
Не очаквай от мен, че ще се върна без обвързване.
„Обвързване“ ли?
Мисля, че трябва да се оженим.
„Да се оженим“?
Продай къщата в Малибу и ще живеем с хубав квартал за детето ни.
Дете ли? - Деца.
Ще имаме деца, нали?
Добър ден и добре дошли на борда
на полет 472 на британските авиолинии директно до Л.А.
Превод и субтитри: 0z0ne http://subs.sab.bz