Чарли, ще видиш ли кой звъни?
Смъртта е! - Здрасти, мамо.
Градинарят ти остави това на алеята.
Не е бил той, а момиче което ми има зъб.
Как мина погребението? - Ужасно разочароващо.
Нищо не разваля купона повече от мъртва мацка в сандък.
Не се дръж нагло, Чарли. Здрасти, Алън.
Здрасти, мамо. Добре изглеждаш.
Отива ми да съм така облечена, нали? Де да умираха по-често приятели.
Гаранция чувството им е взаимно. - Чарли, докато си там,
направи питие на мама. Много депресиращ следобед преживях.
Благодаря, че ни зарази с депресията. - Две от трите деца на Синтия
не дойдоха на погребението й.
А това, което беше, бе пияно и разказваше тъпи вицове за майка си.
Не си му ги подшушнала, нали?
Не бяха само децата.
Имаше много малко хора, а и почти никой не скърбеше.
Това е нормално. Нали каза, че никой не я е харесвал.
Беше зла жена, но все пак.
Благодарение на годините ми в театъра, успях да се разплача.
Ех, спомени. Помня как веднъж
не ме избраха за ролята на Бланч Дюбоа в "Стрийткар".
Ти си добра приятелка, мамо. - Знам. Добре че като ми дойде времето
няма да ме изпратят така унизително.
Нали? - Да, разбира се.
Отивам да се освежа. Дори фалшивите сълзи развалят грима.
А който беше гримирал Синтия, трябва да бъде застрелян и погребан с нея.
Приличаше на клоун.
Ще дойдеш на погребението на майка, нали?
Разбира се. Като най-голям е мое задължение
да й забия кола в сърцето.
Супер. А Алън няма какво да прави. - Ти ще й отрежеш главата
и ще я покажеш на селяните.
Двама Мъже и Половина Сезон 4, Епизод 17
Какво правиш? - Изчезвам преди мама да се е усетила.
Нали щяхме да я водим на вечеря? - Не мога да я слушам.
Просто не издържам да слушам за погребението на приятелката й,
като и двамата знаем, че и нейното ще е същото.
Съгласен съм, но решението не е в бягството.
Да, но ако ни хванат, ще ме предадеш, за да ти намалят присъдата.
Или да й кажем истината, че е гадна като приятелката си,
и че така ще я запомнят.
Ти друсаш ли?! - Ако осъзнае как я приемат хората
ще се опита да се промени. - Ако го осъзнае,
просто ще търси нови приятели. - Какво ще й кажем, Алън?
"Мамо, ти си яко луда. Хората ще дойдат на погребението ти,
само ако синовете ти го направят 3 дневен бирен маратон със стриптийз.
Е, не чак така. - Погребахме Синтия, оправих се,
изглеждам супер в черно, да вървим. - Гледай.
Мамо? - Да, скъпи?
Алън мисли, че си луда и че никой няма да ти дойде на погребението.
Казваме ти го, защото те обичаме. - Разбирам.
Мамо, трябва да осъзнаеш, че доста си приличате със Синтия.
Изобщо не е така!
Говориш лошо за всеки, дори за най-близките си приятели.
Манипулираш хората, голям нарцис си, направо си обсебена от себе си.
Това вече е излишно, не мислиш ли? - Всяко нещо ти е криво,
и честно казано, не знам на кой му е приятно да прекарва време с теб,
камо ли пък да ти плаче на погребението.
Това е една гледна точка.
Чарли, забелязах, че не каза нищо.
Всъщност частта с "яко луда" е моя идея.
Мамо, казваме ти го, защото ни е грижа за теб, нали, Чарли?
Не е късно да се промениш, и да станеш човек, който би липсвал на хората.
Когато умреш.
Дадохте ми тема за размисъл. - Помни само, че сме ти го
казали за добро. - Няма да го забравя това.
Мисля да пропусна вечерята довечера. - Добре, добре...
Чао, момчета. - Чао.
Добре. - "Добре"?! Кое му е добрето?
Е, отървахме се от вечерята. - Да, но на каква цена?
Да, наранихме й малко чувствата, но ще й мине с времето.
Тогава ще види възможността да се промени.
Наистина ли го вярваш това? - Трябва, Чарли.
Трябва.
Еваларката за сандвича, тате. Направо кърти.
Моля? - Гледа "Къщурки" по MTV.
Хлапето попива всичко като гъба. - Така е, браточка.
Ей, Ем Си Скидмарк. Виж какво си забравил в панталоните.
Да бе, трябваше да го пусна по пощата. - Какво е? - Картичка за рожден ден.
Мама ми я даде, че да я пратя на баба. - Боже! Днес мама има рожден ден.
Забравил си за рождения ден на мама? - Че ти да не би да си се сетил?
Никой не очаква от мен да помня каквото и да е.
Кога за последно говорихте? - Май като й казахме,
че е ужасен човек и никой не я харесва.
Забавен ден беше. - Ще я запазя за догодина.
Не, не. Ще й я дадеш лично. Ще идем, ще й купим подарък,
и ще й го занесем. - Алън, не ни е говорила от седмици,
не смяташ ли, че така може да ни проговори?
Ако не идем ще ни го натяква завинаги. - Вярно е.
Нареди ги добре, Господарю на Акото.
Глей к'во става тука.
Джейк, няма да ти повтарям. Ти си бяло хлапе.
Дръж се като такова. - Добре.
Това е яко.
Направо си пише "мама". - Чарли, дръж се сериозно.
Джейк, ако искаш да помогнеш, намери нещо подходящо за баба ти.
Какво например? - Мечка гризли разкъсваща сьомга.
Здрасти. Мога ли да ви помогна?
Търсим подарък за рождения ден на майка ни.
Страхотно. Кога е той? - Днес.
А той забрави.
Разкажете ми за нея. Какво обича да прави?
Да наранява хората. - Чарли...
Трудно е да се каже, защото не сме много близки.
Значи искате подарък, който да ви сближи.
Не, не. Просто като нормален подарък.
"Ето, Честит рожден ден, не ни занимавай с нищо."
Но да има хубава панделка. - Каква сума ще похарчите?
Достатъчно, че да не се оплаква, но не и толкова, че да идва да го връща.
Именно. - Един хубав парфюм?
Знаете ли кой аромат обича? - Всъщност, не.
Аз знам. Имате ли Шанел номер 666?
Ще ви оставя да разгледате още и ще се върна скоро... евентуално.
Познайте. От разпродажба е.
Запомнете, че не сме го взели в последната минута.
Планът ни е бил да я изненадаме.
Знам как се лъже, татко. - Не лъжем, а сме внимателни.
Посредством лъжа.
Честит рожден ден! - Ама че изненада.
Такъв ни беше плана. - Не знам какво да кажа.
След последния ни разговор предположих, че...
Стига, мамо. Каквото и да става ти си оставаш наша майка.
Дай й подаръка, Джейк. - Честит рожден ден.
Благодаря ти. Тежък е.
Само една купа е. Аз исках да ти взема мечка, която яде риба.
Но вместо това й взехме хубава кристална купа.
Може ли да влезнем? - Всъщност, правя малък купон.
Купон? - А не си ни поканила?!
Чарлз, ако някой няма да плаче на погребението ми, не го искам и сега.
Че тогава кой е дошъл? - Хора, които ме обичат.
Хора, които ги е грижа за мен и ме приемат такава каквато съм.
Това трябва да го видя. - Моля заповядай.
Здравейте. - Здрасти.
Чарли, Алън, Джейк, запознайте се с Роджър, Филип и синът им Чанг Пу.
Това са синовете ми и внука ми. - Приятно ми е.
Майка ви е невероятна жена. - Любящата майка, която не съм имал.
Прекрасна е. - Едно голямо щастливо семейство сме.
Мамка му, запознала се е с нови хора.
Кои са тия? - Изненадва те, че имам приятели?
Изненадана си, че съм изненадан? - Роджър работи при мен,
а Филип ми е фризьора, аз ги запознах.
Хубава двойка са, нали? - Предполагам.
И са си осиновили... Чунг Кинг?
Чанг Пу. Да, от Китай е. Е, помогнах им малко,
с бюрократичните бумащини.
Подкупила си някой? - Не се излагай.
Просто преспах с един комунист.
Това гъши дроб ли е? - Пъдпъдъчи пастет.
Специалната рецепта на Филип. - Трябва да ми я кажеш.
Ще направим трампа. Майка ти за рецептата.
Дадено! - Голям си късметлия.
Майка ми е пълна кучка. - Ами моята?
Майка ти също е кучка. - Благодаря ти.
Имаш Playstation или Xbox? - Имам виолончело.
И какво играеш на него. - Бетовен, Брамс, Бах, Шостокович.
Не цъкаш GTA, а?
Моите момчета. Благодаря ви.
Пожелай си нещо. - Защо? Вие вече сте тук.
Желанието ми се е сбъднало.
Кой си мечтае за два педала и китайче?
Еви, имаме изненада за теб.
Мечка ядяща мечка?
Чанг Пу ще ти изсвири нещо с виолончелото.
Написал го е в твоя чест. - Прекрасно.
Да й дам ли картичката сега? - Забрави я тая картичка.
Тихо, Шампоан ще свири.
Да не ти пука. Гаранция не може да каже азбуката оригвайки се.
Това беше една от най-странните ми вечери.
Така беше. - Според мен беше жестока!
Знаеш какво стана, нали? Тя ни замести.
Не ми пука. Докато се занимава с Зигфрид и Ройд
не е наш проблем. - И на мен не ми пука.
Просто не мога да повярвам, че ги е подлъгала, че е добра вещица.
И двамата знаем, че не е. - Добре го каза, сестро.
Ей, Спъндж Боб гея, спри се.
Възможно ли е... да не сме били прави относно мама?
Какво?! - Роджър и Филип
очевидно виждат в нея нещо, което ние не можем.
Кой я познава по-добре? - Без съмнение ние.
Но може би не виждаме всичката й същност.
Алън, тя самата не я вижда. - А става въпрос за душата.
Здрасти, мамо, как си? - Чарли! Каква приятна изненада.
Обаждам се пак да те поздравя отново и да ти благодаря за снощи.
Беше ми приятно да се запозная с Филип, Роджър и... Шанхай.
Чанг Пу. А аз ти благодаря за прекрасната кристална купа.
Радвам се, че ти харесва. - Не само ми харесва,
а в момента и се възхищавам. - Супер.
Миличък, трябва да затварям. - Чакай малко.
Искам да се разясним за онези неща, които казахме преди седмици.
За какво говориш? - Нямам проблем да си тази, която си.
Цялата работа, че трябва да се промениш е идея на Алън.
Знам.
Най-много обичам в отношенията ни е,
че ти не се опитваш да промениш мен, нито пък аз теб.
Приемаме, че не подлежим на промяна. - Много мило.
Яйца Бенедикт по моя рецепта.
Нещо друго има ли? - Май не.
Обичам те. - И аз. Чао.
Кой беше? - Никой.
Каза, че искаш да говорим за нещо важно.
Просто си мислих...
Много лимон си сложил в соса. - Съжалявам.
Поискай рецептата от Филип. - Добре.
Питай го и кой го подстригва.
Не е нужно да си гей, за да изглеждаш добре.
Ще го питам. Просто исках да се разберем за разни неща.
Сериозно? Какви? - Онези неща,
които ти казах преди няколко седмици. Искам да знаеш, че...
идеята беше на Чарли. - Знам.
Съгласих се само, защото е по-голям и... можеше да е пиян.
Радвам се, че поне един от синовете ми го е грижа за мен.
Така е. Обичам те, мамче. - Мерси, подобно.
Сега чупка. Филип и Роджър ще дойдат всеки момент.
Добре.
Я, ето ги. Филип, Роджър и Чанг Пу.
Няма ли моя снимка с Джейк?
От години те моля за хубава снимка.
Получих само снимка, на която Джейк си яде блузата.
Да, имало е спагети за обяд.
Знаеш ли какво трябва да направим? Семеен портрет.
Звучи прекрасно. - Супер. Ще уредя нещата.
Добре, чао. - Чао.
Казах ли ти, че те обичам, мамче? - Да, но винаги е хубаво да го чувам.
Е, в такъв случай... Обичам те, мамче.
Не трябваше да пия докато бях бременна.
Здрасти? - Здрасти.
Алън? - Да? - Нямаше как
да не забележа, че има фотограф в дневната ми.
Ще си правим семеен портрет. - Семеен портрет?
Грубо ли ще е да ти отбележа пропуска в планът?
Не мислех, че ще искаш. - Не искам.
Само ти и тоя дето души всичко ли ще се снимате?
Ако не го подуша, няма как да разбера какво е.
Всъщност ще се снимаме с Джейк и мама. - Мама?! Коя мама?
Каза, че няма наши общи хубави снимки. - Чакай. Кога говори с мама?
Аз... Тя ми се обади.
Мазнил си й се зад гърба ми, нали? - Чарли, що за глупости?
След всичко станало, не бих говорил с нея, преди да съм говорил с теб.
Не би ли? - За какъв ме имаш?
По-добре да си отрежа ръката,
отколкото да подроня авторитета на брат ми.
Аз също. Затова...
Поемам тежестта и за двама ни.
Мерси. - Няма за какво.
Аз съм ти брат. Маминка е тук!
Давай да свършваме. - Чакай малко.
Чакай да се преоблека. - Искаш да се снимаш?
Естествено, че не. Но не е справедливо да го правиш сам.
Е... мерси.
Няма защо. Аз съм ти брат.
Здрасти, мамо. - Здравей, скъпи.
Как си, мамо? Радвам се да те видя. - Здрасти, Чарли.
Каква прекрасна къща!
Страхотна е!
Искаше семеен портрет, те са от семейството.
Е, аз ще си лягам.
Чарли, ами снимката? - Изкарай ми една за портфейла.
Обожавам ти костюма.
Така ли? - Каква беше тази гадост в началото?
Въвеждане в композицията ми.
Без да се обиждаш, но тази песен не започва така гадно.
Извинявам се. - Да започнем отначало.
1, 2, 3, 4.
Това беше много добра идея. - Да.
Ще видим колко ще го харесва, като почне да се държи като нашия.
Превод: KALBI kalburov@gmail.com