Джейк, използвай лъжицата. - Не мога. Ще умра.
Ако не изключиш звука, ще умреш така или иначе.
Добре.
Така е по-добре.
Ще живее тук дори когато стане на 30.
Големият ми страх е, че и още ще си е в пети клас.
Има ли някого у дома? Баба е тук.
Ето го внука ми.
:::ДВАМА МЪЖЕ И ПОЛОВИНА::: Сезон 02, епизод 21
Е, мамо, на какво дължим това неочаквано…
Удоволствие? – Не, не е това.
Бях на оглед с клиенти и реших да посетя хората, които обичам.
Обаче не си бяха вкъщи ли?
Чуден имот на „Стоун Кениън“, който скоро ще се продава.
Откъде знаеш? – Собственикът умрял от инфаркт.
Знаеш приказката, скъпи. Днешният некролог е утрешна обява.
Баща на пет деца в Уестууд. Направо ми припарва.
Скоро със сигурност.
Мамо, не даваш добър пример така. – Защо?
Джейк, миличък, баба ти изпълнява много важна обществена функция.
Когато хората умрат, семействата им са много, много тъжни
и нямат никаква представа колко струват имотите им.
И ти им казваш? - Ах, че си сладък.
И баба не оплячкосва само умрелите, Джейк.
Тя се възползва още и от болката на развода и от унижението на фалита.
Без да споменаваме, че разработва алтернативно гориво от кученца.
Мили Боже! Хари Горски е умрял. – Не! Сигурна ли си, че е той?
Колко Хари Лутър Горски познаваш в Лос Анжелис?
Вече са с един по-малко. – За кого говорите?
Беше пастрок на нас с чичо ти Чарли.
Първият от трима и не любимият ми. – Аз го харесвах.
Моля ти се! Ти беше на шест. Още харесваше мама.
Мамо, добре ли си? – Не, не съм добре.
Той беше добър човек и беше част от живота ми, а сега го няма.
Само се моля да е умрял мирно
и да е задържал внушителната колониална 6-стайна къща
в „Хенкок Парк“ с допълнителната стая за кабинет или за гости над гаража.
Дайте да изясним.
Първо е бил баща ви, после този Хари, който е умрял,
после – дебелият с килимения бизнес.
Не, не, не. Дебелият е след нервния гей от Тексас,
който ни стрижеше ниско и ни викаше „чобани“.
От тримата Хари беше най-добрият. – Аз харесвах дебелия, помниш ли?
Със закръгленката дъщеря, която беше много благодарна?
Само трябваше да почукаш на вратата й с малко локум.
Така или иначе, той се държеше много добре с нас.
Беше малък тиранин. „Стой изправен.“ „Напиши си домашното.“
„Спри да ми фалшифицираш подписа по хотелските сметки.“
Погребението е утре. Редно е всички да отидем до го почетем.
Не знам. Утре няма да ми е удобно.
Чарли, човекът ти беше баща.
Не, не беше. Защо така си се загрижила? Ти се разведе с него.
Само защото си разведен, не значи, че вече не изпитваш чувства.
Вярно е. Джудит още има чувства към мен.
Съжалението не се брои, Алън.
И без значение какво чувстваме, пак ще отидем за последно сбогом.
Аз няма да отида. – Аз – също.
Ще останеш тук с чичо си Чарли. – Супер.
Да, супер. Защо искаш да отидеш?
Мисля, че така е редно, а и харесвах Хари.
И той те харесваше. – Знам.
Поддържахме връзка. - Какво?
Предал си ме, общувайки с кучия син след като се разведох с него?
Чакай малко. Ти каза… - Знам какво казах.
Просто бях любезна, защото човекът е храна на червеи.
Само му пращах картички за Коледа и снимка на Джейк.
На мен не си пращал снимка на Джейк. – Той е ето тук.
Кога за последен път получих картичка за Коледа?
Чакай, аз съм на твоята страна. Чарли не иска да идва.
Дори не знам вече дали искам и ти да идваш. Съсипа го.
Как се съсипва погребение? – Не ми се говори повече за това.
Къде отиваш? – Трябва ми нещо черно.
Душата ти не стига ли?
Смей се, но когато умра, ще се върна и ще те преследвам.
И каква ще е разликата със сега?
Джейк, отивам да взема баба ти. - Добре.
Не игра ли достатъчно на това? – Добре.
Мога да му дам да пуши нещо.
Да приключваме с това. – Идваш на погребението?
Пообмислих го и осъзнах, че дори да не харесвах човека,
това не бива да ме спира да отида на погребението му,
за една победна обиколка.
Чарли, няма да ти хареса, но звучиш като майка.
Внимавай в картинката.
Джейк, идваш с нас. – Не искам.
Ще видиш истински умрял човек. – Ще има умрял? Къде?
На погребението. – Супер, може ли да дойда?
До 30 ли казах, че ще живее тук? Имал съм предвид „вечно“.
За какво говорите?
Върви си облечи нещо прилично. – Добре.
Той не знае какво е прилично.
Джейк? – А, да.
Не е ли малко раничко?
Искаш ли да глътнеш? – Това имах предвид.
Благодаря. - Добре ли си, мамо?
Не мога да повярвам, че си отиде.
Не отиваме ли за това на погребението? Да се уверим?
Объркан съм. Ако Хари ти е бил толкова близък, защо го напусна?
Да, по този въпрос.
Може да съм понатъкмила детайлите за пред вас, момчета.
Не толкова го напуснах аз, колкото той – мене.
Шегуваш се. – Срещнал по-млада жена
и просто ме смени.
Още си го обичала, нали?
Обичах го много.
О, Хари. Милият ми Хари.
А така! Осмо ниво.
Къде е умрелият?
Джейк, покажи малко уважение. – Къде е умрелият, сър?
В параклиса. Сега кротувай. – Май мога да го подуша.
Ето я.
Коя? – Пачаврата, която ми отмъкна съпруга.
Не е зле.
Не е добре.
Ще ида да тъжа.
Да, аз – също. – Стой тук. Нужен си на мама.
Здравей, Евелин. – Здравей, Кристин.
Това е синът ми, Алън. – Здравейте.
А малкият кой е? Внукът ти?
Аз съм тук да видя умрелия.
Да, бях благословена с деца и внуци.
А ти? Момент, спомних си.
Ти беше малко по-неплодна и от пясъчник.
Много съжаляваме за загубата ви.
Не е моя загубата. Напусна ме заради онази пачавра.
Не изглежда много нещастна, нали?
Току-що го е срещнала. Изчакай седмица.
Мисля, че е задължение на нас, живите, да продължим
да живеем живота в пълнотата му. Да го прегърнем.
Да го целунем по устните, ако желаете.
Извинете ме. Чарли, може ли да поговорим за момент?
Разбира се. Хедър, това е брат ми Алън.
Той живее с мен в къщата ми на брега в Малибу.
Здравейте. – Съжалявам за загубата ви.
Благодаря ви. – Алън дойде да живее при мен
в къщата ми на брега в Малибу, когато загуби съпругата си.
Тя е къща на изцелението.
Жена ми не е точно умряла. - Защото си изцелен.
В къщата ми на брега в Малибу.
И като се замислиш, Хари също не е съвсем умрял.
Той живее тук, във всички ни.
Благодаря. – Хубаво, поплачи си.
Хубаво е да си поплачеш.
Чарли?
Извинявай за момент.
Какво, какво, какво, какво? – Какво значи: „Какво, какво, какво?“
Сваляш вдовица. – Не, утешавам вдовица.
Няма да я свалям, докато не затворят ковчега.
Невероятно. Как спиш нощем? - В общия случай пиян върху някого.
Но за това е нужен труд, Алън. Не се получава от само себе си.
Ето ти идея. Защо не прибягаш до балсамарника
да видиш дали няма да можеш да забършеш нещо току-що докарано?
Извинявай, но имайки предвид бившата ти, бих казал,
че ти си експертът по правене на секс със студени немърдащи жени.
Обаче не можеш да сваляш жени тук тъй или иначе.
Защо въобще дойде? - Не знам. Просто дойдох.
Без причина? – Ти за всичко ли имаш причина?
Да. – И добре ли ти се получава?
Знам колко трудно ви е,
бродейки съвсем самичка из големия, ветровит, шестстаен апартамент
със стая за гости или офис над гаража.
Хари ми подари дебело прасенце. – Тоест си го спомняш.
Но аз знам, че Хари би искал да продължиш.
И това е идеалният момент да продължиш,
защото се продава добре. – Извинете.
Може ли за момент? - Извини ме, скъпа.
Какво? Работя!
Жената току-що е загубила съпруга си.
Алън, човекът е бил 50-годишен, когато тя се е родила.
Е, и? – Ами трябвало е да го предвиди.
Дори като за теб, това беше цинично. – Г-н Гробосваляч се намесва.
Опитваше да утешиш вдовицата, поднасяйки чатала си да му поплаче.
Мери си приказките. Това е сериозно събитие.
Да, покажи малко класа. – Аз? Аз съм единственият,
който се държи както подобава. Къде е Джейк?
Джейк. – Откъде знаеш името ми?
Всичко е наред. – Наред ли? Почти се нааках.
Какво правиш? - Исках само да видя.
Добре, нека видим.
Наистина ли? – Да, ела.
Какво мислиш? – Не знам.
Как е умрял? – Просто е остарял.
Сърцето му спряло.
Часовникът му още работи.
Да. – За какво му е часовник въобще?
Не е като да закъснее за някъде.
Добре, и други хора чакат да поднесат съболезнования.
Защо не отидем да намерим баба?
Не ме интересува какво говорят другите.
Винаги съм смятал, че си добър човек. – Благодаря, Алън.
Искаш ли да знаеш колко е часът?
Да вървим.
Как изглежда? – Мъртъв.
Изненада.
Слушай, искам да кажа, че пообмислих нещата
и може би някои от проблемите между нас са били по моя вина.
Бях ядосан, че загубих баща си
и ти беше човекът, на когото си го изкарах.
Не че това има значение в този момент,
но искам да ти кажа, че съжалявам.
Между другото ще се пробвам с жена ти.
Това си е момчешка работа. Нищо лично.
Ще приема това за „да“.
С всяка затворена врата, Бог отваря прозорец.
Той „прозорец“ ли каза, или „вдовица“?
Дори казвайки „сбогом“ на обичния си приятел
Хари Лутър Горски, ние знаем, че той живее във всеки от нас.
Как се справяш? – Добре.
Ако има нужда, аз съм насреща. – Благодаря, много е утешително.
За всичко си има време.
Време да се родиш, време да умреш.
Време да жънеш, време да сееш.
И тъй, бих желал, ако някой
желае каже няколко думи за Хари, да дойде и да ги сподели с нас.
Както винаги, аз ще го мина първа.
Мамо, лоша идея.
Ако не слушах лошите идеи, нямаше да те има. Дръж това.
Тате, не мога да си намеря играта. - Не сега, Джейк.
Здравейте и добре дошли на погребението на Хари.
Не съм го виждала така обезводнен от медения ни месец.
Какво? Реших да започна с шега.
Казвам се Евелин Харпър или,
както скъпият Хари ме наричаше, неговото сладко малко захарно дупе.
Когато за първи път срещнах Хари,
бях готина млада вдовица със сметки за плащане,
която можеше да излиже хрома от теглича на ремарке.
Имах също и две момченца,
за едното от които Хари се грижеше с привързаност.
Другото беше Чарли.
Не беше лесно да си втори баща,
но Хари даваше всичко. За жалост не беше достатъчно,
поради което вероятно потърси утеха в ръцете на евтина пачавра.
Стани, Кристин. Нека всички те видят.
Добре виж, Хедър. Това ще си ти след време.
Съжалявам. Показвам неуважение към скърбящата вдовица.
За скърбене ли обаче искате да си говорим? Аз скърбя!
Обичах този човек с цялото си сърце, а ти ме заряза, долно копеле.
Виж сега обаче! Аз още имам чуден задник,
а ти в този момент се разлагаш.
Благодаря ви.
Добре, това беше чудесно. – Време е да вървим.
Ще ти звънна.
Тате, а играта ми? – Забрави я! Не спирай!
Нека отделим минута за молитва за нашия приятел Хари.
Много, много съжалявам.
Намерих я.
На детето ми е. Не знам, може би го глезя.
Добре, довиждане.
Момчета, когато умра,
искам просто погребение. Без сълзи.
Дадено. – Имаш го.
И искам да ме погребете до баща си.
Татко го кремирахме, мамо.
О, да, вярно. Мислех си за другиго.
Значи предпочиташ погребение пред кремация?
А не може ли и двете?
Искам да ме погребете на склон,
обграден от върби, гледащ към океана.
Може ли ние да изберем океана?
И искам неукрасен каменен паметник само с надпис:
„Евелин Харпър. Обичаща съпруга, отдадена майка.“
Много добро. Започваш с шега.
The End S02 Episode 21