Имаш ли среща тази вечер? – Не.
Няма ли да попиташ дали аз имам?
Добре, имаш ли среща тази вечер?
Давай, подигравай ми се.
Пък и бих предпочел да съм с теб и Джейк,
отколкото да се отдавам на безмислени разговори с непознати жени
в отчаяна надежда, че биха могли да спят с мен.
Аз – също.
Ако не можем да се лъжем помежду си, кого ли бихме могли?
За семейството.
Кой е? – Мама.
А, нечетно.
Раз, два, три!
Здрасти, мамо.
Не, нямам среща тази вечер.
Искаш ли да знаеш за Алан?
Е, какво става?
Да, получих съобщението ти.
Щях да ти се обадя, но…
Щях.
Добре, нямаше.
Съжалявам.
Ще ми кажеш ли за какво си ме търсила?
Казах, че съжалявам.
Съжалявам. Наистина.
Добре, не съжалявам.
Та какво става? Утре?
Да, разбира се. Един от нас ще дойде.
Аз ще дойда.
Добре, трябва да затварям. Обичам те.
Не, не го казвам просто така.
Не го.
Не, не го.
Мамо, знаем накъде вървят нещата.
Съжалявам, че ти я натресох. – Да, разбира се.
Наистина. – Естествено.
Наистина. – Все едно.
Добре, не съжалявам.
Балък.
30 години всеки път, кажа ли „нечетно“, той показва две и аз съм балък!
Здравей, приятел. – Здрасти, тате.
Ето сметката за екскурзията на Джейк. – Защо ми я даваш?
За да я платиш. – Аз?
Какъв е смисълът да ти давам детска издръжка,
ако не издържаш детето?
Издръжката не включва екскурзии.
Кой го казва? – На въпрос ли го правиш?
Кажи на адвоката си да звънне на моя. Те ще решат кой плаща екскурзиите.
Извинявай, екскурзии?
С радост ще плащам екскурзиите.
Стори ми се, че казваш „сексхурките“.
Какво е сексхурка?
Нямам представа, но не възнамерявам да го плащам.
Довиждане, Алан.
Поне се изяснихме кой плаща сексхурките.
Добре, мамо. Беше ми приятно, че поприказвахме.
Ще затварям вече.
Да, ще затварям.
Да.
Добре, няма.
Джейк е тук. – Супер.
Няма да умреш, ако понякога и ти говориш с мама.
Не можем да сме сигурни.
Пък и ти загуби честно и почтено. – Не мисля.
Мисля, че измами. – На нечетно?
Как е възможно да се мами на четно и нечетно?
Не ми пробутвай тая едра, кравоока, сърцокъсаща дамаска.
Какво? – Чу ме.
Да, чух те
и след като ще се замеряме с произволни думи,
несесер, кьопоолу, лейкопласт.
Ще ти кажа нещо, Алан. Без да целя нещо особено.
Не съм човек, който клейми другите, но ти си ужасен малък човек.
Усмихваш се, казваш на всички това, което очакват,
но аз знам какво се случва в малката ти куклена главичка.
И идея си нямаш какво се случва в куклената ми главичка,
защото, за да го знаеш, трябва да си способен
да приемеш съществуването на свят отвъд върха на пениса си.
Не говори за пениса ми. Не си заслужил това право.
Ти си егоист, Чарли. Използвач.
Бозаеш от гръдта на живота, а никому не принасяш.
„Бозеаш от гръдта на живота?“
Ти кой си? Хенри Уадсуърт с главата карфица?
Наричаш ме така, защото съм прав. – Наричам те така,
защото можеш да носиш напръстник вместо шапка.
Здравейте, какво става?
Нищо. – Седим си.
Супер.
Да знаете, че ако бяхте меки китки,
щяхме да сме това, на което се вика „редуващо се семейство“
Добро утро. – Добро утро.
Чувствам се зле заради снощи.
Няма проблем. Прощавам ти.
Не съм се извинявал.
Е, в такъв случай значи просто съм по-добър човек от теб.
Шегувам се, да забравим.
Добре.
Какво ще правиш с Джейк? – Не знам. Барбекю например?
Сигурен съм, че децата са вкусни, но аз бих предпочел хамбургер.
Тате, гледай. Мама ми ги купи.
Много готини. – Да, и много скъпи.
Сигурно. – Тя каза да ти дам сметката.
Какво? Защо ми е сметката?
За да ми дадеш чек, който да й занеса.
Защо? – Няма ми доверие за в брой.
Не, защо аз да купувам тези обувки?
Не ти. Мама ми ги купи.
Това е много нередно. Всеки месец й пращам чек,
който се предполага, че включва облекло, храна, обувки.
Алан, като болен от алцхаймер в публичен дом си.
Извинявай?
Все забравяш, че си претакован…
… и не искаш да си платиш.
Добро утро. – Добро утро.
Занесе ли нещата от задната врата на химическо?
Те за химическо ли бяха?
Аз реших, че ги изхвърляш.
Изхвърлила си ми дрехите?
Дадох ги на мъжа на сестра ми, Ърл.
Дала си три кашмирени пуловера и ново спортно сако на зет си?
Че защо и той да не носи хубави неща?
Той си плати дълга към обществото.
Трябва да ги вземеш.
Де да можех. Ърл е еднорък
и подгъна всички леви ръкави.
Това бяха скъпи дрехи, Бърта.
Ако искаш да ги взема все пак, мъжки?
Защото тоя бод зад игла се порва с едно движение на китката.
Така, това преля чашата.
Използваш добротата ми от твърде дълго и вече тропвам по масата.
Добре, да ми кажеш как се е получило.
Поне вече знаем кой командва тук.
Ако ти искам мнението, ще да питам бившата ти жена.
Тъй ли? А ако аз искам твоето,
ще питам някоя от десетките жени, с които си правил безразборен секс.
Ох!
Чичо Чарли? – Какво?
Обичам те. – Какво си направил, Джейк?
И теб обичам, тате.
Какво е направил? – Откъде пък аз да знам?
Ами твоят чукундурест син е.
Сега е чукундурест, но когато го мъкнеш из „Мосю Бриколаж“,
за да забършеш нещо, е твоят бавен, но очарователен племенник.
Може пък и да ми излезе късметът и да спреш да ми се лепиш като гъба.
Гъба? Гъба? – А, добра идея.
Чуй какво ще ти кажа.
Ако не си в гъзарската си къща, в гъзарската си кола
с всичките си жени, какво оставаш?
По-добре изглеждащ вариант на теб.
Казах ли ти колко те мразя?
Не ме повтаряй. – Не ме повтаряй.
Ти си идиот. – Ти си идиот.
Предупреждавам те, Чарли. – Предупреждавам те, Чарли.
Детска им работа.
Би ли ми пекнал крайчетата, моля?
За крайчетата ти.
Отвращаваш ме.
Здравей.
Здрасти, Роуз. – Какво става?
Приготвям обяд.
Ще се присъединиш ли? – Някой друг път.
Чесновото масло също върши добра работа за овкусяване.
Има късмет, че само плюя.
Не е нужно човек да е магистър по психология, каквато аз всъщност съм,
за да разбере, че ти и брат ти имате неразрешени семейни конфликти.
Мале, мислиш ли?
Мисля, че ще е добро терапевтично средство
вие двамата да седнете с някого и да поровите из тези конфликти.
Имаш предвид себе си? – Е, бих могла да те насоча
и към жената, с която аз говоря, обаче тя не съществува.
Така че, да, аз.
Да видим. Консултации за двойки за мен и Алан и ти като терапевт.
Защо просто не се нагълтаме с нещо и да се бухнем в океана,
престорвайки се на делфини?
Излъчваш много враждебност, Чарли.
Знаеш ли как ние, психолозите, наричаме това?
Как? – Враждебност.
Защо ни е друга дума?
Роуз, оценявам загрижеността ти, но с Алан не се нуждаем от терапия.
Всичко ще си се оправи от само себе си.
Само казвам, че мисля, че наистина би ви помогнало,
ако седнете и споделите какво чувствате.
Добре сме си, Роуз.
Дано се задавиш, принцесо. – Прищя й се на кучката.
Мисля, че може би е предвидил това.
Колко фройдистко. – Не е фройдистко.
Моят е по-голям.
Това е банан, дебил.
Не става въпрос само за теб и Чарли.
Трябва да се има предвид и невинния дечко.
Дечко?
Пеквам въздушни бисквитки. Вземайте докато са още топли.
Сега може и да не реагира,
но попива цялата негативна емоция на това място.
Спасявайте живота си на бегом!
Добре, ако накараш Чарли, и аз ще се съглася.
Добре. – А като правило,
когато той каже, че е страшно, е добре да му се вярва.
Моля ти се, Алан. Израснах с двама по-големи братя и…
О, Боже!
Позволявам му да живее тук само заради Джейк.
Продължавай.
Беше такъв досадник, когато бяхме деца,
а сега се разви до преглед на простатата с три пръста.
Обмислял ли си възможността като по-възрастен брат
винаги да си таил неприязън
за това, че е обсебвал маминото внимание?
Извинявай, срещала ли си майка ми?
Приемаме го за „не“.
Моля те, не ме психоанализирай.
О, Чарли. Психоанализата изисква години.
Аз само бърникам из главата ти.
Обмислял ли си вероятността
ти да си модел за подражание за Алан?
И ако поведението му те вбесява, той го е научил от теб.
Тъй че на практика ти се ядосваш сам себе си.
Пълна тъпня.
Просто го обмисли за момент. Мисля, че е добър вариант.
Не, ще остана на „тъпня“.
И не искам да продължаваме.
Мислиш, че не можеш да си напълно откровен с мен,
защото спахме заедно? – Не.
Защо тогава не можеш да си напълно откровен?
Мога да съм напълно откровен. – Наистина?
Как ти се хареса да правим секс?
Да вървим при Алан.
А не искат да ми дадат лиценз.
Тъй, нека излечението да почне, дребноглави.
Може ли да се въздържаме от контрапродуктивни нарицания?
Какви големи думи в тая малка глава.
Чарли, моля те, седни.
Ето какви са правилата.
Без обидни имена и без прекъсване.
Целта на това е да изречем чувствата си без да се съдим.
Алан, защо не започнеш? – Защо пък той да започва?
Искаш ли ти да започнеш? – Не.
Тогава млъкни.
Алан, ти ще си пръв.
И започни с фразата: „Според мен Чарли е „празно“.
По-добре от това няма как да го кажа.
Добре, според мен Чарли
се срамува, че съм му брат.
Ето, готово. Свършихме ли?
Чарли, ще дойде и твоят ред.
Кога за първи път се почувства така, Алан?
Още по площадките.
На първия ми ден в детската градина, той каза на приятелите си,
че съм обръсната маймуна, която мама е спечелила на покер.
Чарли, защо би казал нещо подобно?
Вероятно, защо някъде дълбоко в себе си
винаги съм искал бръсната маймуна.
Обеща на мама да се грижиш за мен.
Бях на 7. Не можеш да се доверяваш на 7-годишни.
Знаеш ли как се грижеше за мен? Издърпваше ми гащите.
Още от детската градина. Всекидневно.
Бузите на задника ми не се успокоиха до втората ми година в колежа.
В който момент изпадна една дълга пръчка.
Да опитаме малко да играем друг човек.
Слагаше кучешки лайна в кутията ми за обяд.
Ще спреш ли най-накрая с това?
И между другото, ако го обмислиш,
ние нямахме куче. – Какво?
Мама ми казваше да ти правя обяд и аз ти правех обяд.
О, Боже! Виждаш ли
с какво трябва да се справям цял живот?
Най-гениално беше, когато го сложих в хлебче за хот-дог.
През целия втори клас
ме представяше като грозната си сестра Алана.
Защото през целия втори клас носеше кюлоти.
Бяха широчки бермуди. Лесно се претривах.
Чарли, как се чувстваше, когато наричаше Алан маймуна или момиче,
или му слагаше екскременти в кутията за обяд?
Трудно е да се опише.
Топло, удовлетворяващо чувство.
И защо мислиш си се чувствал така?
Защото беше такъв мозък.
Пълен отличник, любимец на мама, момчето на тате, момчето на пастрока.
Някой трябваше да го поставя на мястото му.
Завиждал си ми. – Не, не.
Бях раздразнен. – Не ти вярвам.
Завиждал си ми. – Не е вярно.
Изглежда сякаш си, Чарли. – Не можеш да вземаш страна.
Непрофесионално е. – Професионално?
Аз това го правя да ми минава времето.
Рисувам си котенца тука.
През цялото време си ме подигравал,
защото тайно си знаел, че съм по-добър от теб.
Не, това е смешно.
Аз знаех, че съм, но не знаех, че ти го знаеш.
Не, не съм го знаел. Нямало е нищо за знаене.
Не ти вярвам. Бил си емоционално наранено дете.
Не съм бил наранен. Бях наранител.
Той беше нараняем.
Аз бях зъл, гаден брат. Повярвай ми.
Измъчвах го.
Веднъж го убедих, че сушилнята е машина на времето
и когато излезе, го чаках облечен като пилигрим
и го заплаших, че ще го изгоря като вещица.
И сега вече разбирам защо си правил всички тези неща.
И ти прощавам. – Не ми прощавай.
Мрази ме. Бой се от мен.
Ела тук. – Не.
Ела да се прегърнем. – Не, забрави.
Би ли предпочел мен да прегърнеш? – Че защо?
Възбужда ме.
Добре, ако така всичко това ще приключи, една прегръдка.
Ей, какво правиш?
Да видим как ще ти хареса да ти дръпна гащите. Къде ти е бельото?
Не нося бельо, но благодаря, че ми почеса задника.
Беше добър уикенд. – Да, да се не начудиш.
Кой би помислил, че Роуз ще е права?
Не и Роуз.
Беше права. Доста неща имахме да подреждаме.
Да, и се радвам, че поприказвахме. – Аз – също.
Знаеш, че в крайна сметка имаме само един другиго на света.
Ти, аз и метановия облак, който наричаш син.
Мама е. – Нечетно.
Няма проблем. Ще се обадя.
Благодаря. – Здрасти, мамо.
Това е Джудит.
Не, седя си и се наслаждавам на залеза с любимия си брат.
Алан.
Не лъжа. Не лъжа. Не лъжа.
Добре, лъжа.
Джейк, майка ти дойде.
Здрасти Джудит, как си? – Пукнах гума на магистралата
и се обадих на пътна помощ и разбрах, че вече не ме обслужват,
защото вече не ми плащаш таксата. – Извинявай, но ние сме разведени.
Плати си я от издръжката. – Не.
И понеже не си платил, трябваше да стоя край пътя,
докато някакъв спря и ми предложи да ми смени гумата,
ако му покажа гърдите си.
Ето ти. Аз платих за гърдите ти.
Добре, ще оставим адвокатите си да решат
кой ще плаща за пътна помощ. – Без адвокати.
С радост ще платя. – Благодаря.
Толкова трудно ли беше? – Не. Не, въобще.
Чао, тате. – Чао, приятел.
Всъщност даже беше лесно.
Трябваше само да се наведа и да стисна зъби.
Добре, казах го.
Мамо, току-що ти казах, че го казах.
Забавлявайте се в училище. – Добре.
Чарли, почакай.
Направи ли обяд за Алан? – Да.
Чакай, забрави да ме целунеш за довиждане.
Не съм. – Забрави.
Добре, забравих. – Чарли, почакай.
The End S02 Episode 20