Нима ставаш сутрин и започваш да мислиш как да ме подлудиш?
Това ли правиш? Кроиш планове? "Как да изтормозя Алан днес?
Как да стигна гърдите му, да изтръгна сърцето му и да го изсмуча до капка?"
Мама или бившата жена? - Бившата.
Здравей, Джудит. - Чарли те поздравява.
Тя също. Ти си зла и егоистка, знаеш ли?
Не, мисля, че коментарът е точен.
Плащам твоята и детската издръжка, за да можеш да имаш хубава къща,
хубава кола и всеки уикенд да ти е свободен, защото Джейк е при мен.
И въпреки всичко това ми казваш, че се нуждаеш от почивка?
Така ли? И какво точно те стресира, Джудит?
Да не е седмичният маникюр? Икономката?
Повдигането на циците. - Повдигането на циците.
Което ти плати. - Което аз платих.
И така не ги и видя. - И така не ги и видях.
Не, не, ти ме чуй. Мисля, че си живееш живота,
а аз работя по 60 часа седмично, за да те издържам.
Така че ако някой има нужда от почивка, това съм аз, а не ти!
Добре тогава.
Довиждане.
Джудит заминава на Хаваите за седмица.
Затова Джейк ще остане тук. - Потресен съм.
:::ДВАМА МЪЖЕ И ПОЛОВИНА::: Сезон 2, Епизод 16
Хайде, Джейк. Време е да ставаш за училище.
Не мога да отида, болен съм. - Какво ти е?
Мисля, че съм болен от киселинна недостатъчност.
Сериозно? Киселинна недостатъчност?
Къде те боли?
Главата?
Добър опит. - Гърлото?
Ставай.
Добре де. Искам да знаеш, че денят ми започва много стресирано.
О, съжалявам. Искаш ли да те пратя на Хаваите?
Би било прекрасно.
Какво се мотаеш толкова?
Не мога да си намеря другата обувка. - Обуй си друг чифт.
Но вече съм обул тази.
Защо сте будни толкова късно? - 7 сутринта е.
Защо аз съм буден толкова рано? - Къде си бил?
Претърсвах кралството за жената, на която ще й стане тази обувка.
Моята е. Къде беше? - На входната алеята.
А, да! - Добре, да тръгваме.
Взе ли ми обяда? - Какво?
Трябва да ми приготвиш обяд. - По дяволите!
Това не помага на стреса ми.
Забравих - защо си тук в средата на седмицата?
Понеже мама е на почивка. - От какво си почива?
От мен.
Един съвет - не излизай с жени, които живеят близо до летището.
Невъзможно е да преспиш.
Ще се опитам да го запомня.
Ще ми се да я познавах по-добре, за да я доведа тук.
Може би следващия път. - Следващия път?!
Готов ли ми е обядът? - Ето го. Какво правиш?
Беше за Джейк. - Не виждам да е написано името му.
Добре, ще вземеш половин сандвич, един банан, може би портокал и...
Какво пък, един артишок.
Артишок?
Може да го размениш за нещо по-хубаво.
С кого? С някой от бавноразвиващите? - Пробвай, кажи му, че е кученце.
Хайде, да тръгваме.
Забравих! Трябва да напиша 5 въпроса, които бих задал на Джордж Вашингтон.
Какво? Снощи каза, че нямаш домашни. - Тате, току-що казах, че забравих.
Добре, ще ги напишеш в колата. - Смятах да напиша това по математика.
Президент Вашингтон. Въпрос номер 1:
"Мислили ли сте някога да се върнете от оня свят като зомби?"
Джейк, не мисля, че учителката ви е имала това предвид.
Искаш ли ти да го направиш? - Не, не. Добре се справяш.
Въпрос номер 2: "Можете ли да ядете човешка плът с дървени зъби?"
Здравей, Лорейн. Ще закъснея малко.
Би ли преместила часа ми от 9:30 за 10:00, а от 10:00 за 10:30 и...
Е, натам можеш и сама да се справиш. Не можеш?
Почакай, някой ми звъни. Ало?
Здравей, мамо. Не мога да говоря в момента. Карам Джейк на училище.
Джудит е на Хаваите.
Не, това не ме прави мухльо.
Балама е друга дума за мухльо.
Трябва да затварям. Ще ти се обадя по-късно.
Здравей, Лорейн, пак съм аз. Не, не ме пускай на изчакване.
Въпрос номер 3:
"Мислите ли, че Революционната война щеше да бъде спечелена по-бързо,
ако имахте армия от немъртви?"
Този е доста лесен.
Лорейн, аз съм д-р Харпър. Слушай, ще дойда след около 40 минути.
Как така се прибираш?
Я стига! Имаше предменструални болки преди 2 седмици.
Да, водя си статистика. - Въпрос номер 4:
"Какво ви е мнението за новите, по-бързоходещи зомбита?"
Не, не, Лорейн. Не плачи. Моля те, не плачи.
Чарли, прибирам се.
Колко пъти съм те молил да не правиш това!
Прибирам се. - Предполагам искаш да ти платя.
Не е нужно. Взех си парите от портфейла ти.
Добре. - Познай - получих увеличение.
Поздравления.
Искаш ли да знаеш защо? - Не, сигурно съм имал причина.
Защото когато поех тази работа, трябваше да чистя само след теб.
И въпреки че беше отвратително, понасяше се.
После дойде и брат ти, което приех с обичайното си добро чувство,
защото той чисти след себе си като невротична миеща се мечка.
Заради хлапето е, нали? - Браво, затова ти си шефът.
Тук ще бъде само седмица. Временно е.
Обаче повишението ми е за постоянно. - Струва ми се честно.
Боже, какъв ужасен ден! - И още как.
Да вдигне ръка този, който цял ден, е киснал гащите на дете,
което оставя повече следи от охлюв с диария.
И аз така си помислих.
Сега, дами, ако ме извините, имам да хващам 3 автобуса.
Обзалагам се, че ги хваща с голи ръце.
Аз имам мои проблеми.
Закъснях за работа, секретарката ми си отиде по-рано,
защото очевидно има репродуктивен цикъл на заек,
а после нахълта един огромен, пиян самоанец,
мислейки, че рехалибитатор значи "масаж с щастлив край".
Опитвах се да наместя гръбнака му, а той все се въртеше и ми намигаше.
Това е зловещо. - И още как.
Ще го видиш ли пак? Или по-скоро - ще го ощастливиш ли?
Хайде де, смешно беше. - Да се скъсаш от смях.
Знаеш ли какъв ти е проблемът?
Не пиеш достатъчно. - Вероятно си прав.
За първи път днес успявам да поседна и да се отпусна.
Наздраве. - Наздраве.
Хубава е. Обаче имам някакво натрачиво чувство, че съм забравил нещо.
Ако си го забравил, не е било важно. - Да, предполагам.
Не мога да повярвам, че ме забрави. - Казах, че съжалявам.
Ти ме забрави! - Знам. Чувствам се ужасно.
Колко деца имаш?!
На пода има хавлия, приятел. - Няма нужда.
Седни на нея, за да не оставиш следа от задник на кожените ми седалки.
И ти ме забрави. - Да, но аз съм ти само чичо.
Той ти е баща. - Да, собственият ми баща.
Благодаря, Чарли. Мога ли да ти се реванширам по някакъв начин?
Искаш ли да идем на специална вечеря? - Не.
На кино? - Защо? За да ме забравиш и там ли?
За последен път - съжалявам. - Няма да е за последно.
Искам само да се прибера. Студено ми е и съм мокър.
Ако пак ритнеш седалката ми, ще ти стане още по-студено и мокро.
Не му се карай. Имаше тежък ден. - Да, баща ми ме заряза на дъжда.
Съжалявам. - Какво ти казах?
Какви са тези неща на пода?
Не знам. Брошури и глоби за паркиране.
Какво е това? - Сатенена превръзка за очи.
За какво? - Как "за какво"?
В случай че срещна някоя... пинята.
Невероятен си. - Не ме съди. Ти си опипвал самоанец.
Това е за мен, от данъчните. Изпратено е преди месец!
Скапаните пощи!
Идеално! Просто идеално! - Добри новини?
Ще ми правят проверка. Искат да ме видят утре!
Е, погледни го и от добрата страна. - Каква добра страна?!
Добре де, хвана ме.
Чарли, как можа да забравиш да ми дадеш това?
Не знам. Ти как можа да забравиш единствения си син под дъжда?
Да! - Да, внимавай с обувките.
Хайде, поспаланко. Ставай и на работа.
Разкарай се от стаята ми или ще те убия с голи ръце.
Днес ще ми правят данъчна проверка. Трябва да заведеш Джейк на училище.
Прати го с такси.
Моля те! Разчитам на теб. - Тогава ще бъдеш разочарован.
Трябва да облечеш Джейк, да му направиш обяд
и да го закараш на училище до 8:00. - Добре.
Не помръдваш. - Напротив.
Показвам ти среден пръст под завивките.
Ставай!
Добре, станах. - Знаеш ли какво да правиш с Джейк?
Трябва да си отговорен, Чарли. Днес трябва да си като мен.
Ще се справиш ли? - Вчера го остави на дъжда.
Не поставяш летвата много високо.
Чарли. - Спокойно.
Мисля, че съм способен да заведа детето ти на училище.
Добре, защото наистина се нуждая от помощта ти.
Е... Сега ще тръгвам.
Приготвяш ли се? Чарли?
Ставай!
Обличай се, приятел, ще те водя на училище.
Не мога, болен съм. - Номерът не минава.
Не се занясай с мен, дребен. Снощи съм спал само около 9 часа.
Обличай се. - Трябва първо да си взема душ.
Седни близо до прозореца.
Ето, облечи това. - С тях бях вчера.
Все още се изключително модерни. Облечи ги.
Може ли малко уединение, моля? - Защо? Ти си на 11.
Близо е до пубертета. - Добре, добре.
Излизам.
Абе аз луд ли съм?
Ставай!
И сам можех да се облека. - Имаше тази възможност.
Изглеждам глупаво. - Да, наближаваш пубертета.
Забравих да се среша. - Не, не, остави на мен.
Това е плюнка.
Слюнката на един е гел за друг. Сега млъквай.
Ето, хубав си. Да вървим.
Ами обядът? - Съжалявам, имам други планове.
Не, трябва да ми направиш обяд. - Добре, хайде.
Ти не си ранобудник, нали?
Казваш го само защото се изплюх на главата ти.
Обичаш ли студена пица? - Да.
Тя е замразена. - Да, ако седнеш върху нея,
до обяд ще се разтопи.
Задникът ми измръзва. - Ти поиска пица.
Добре, ще пусна нагревателя на седалката да се стопли двустранно.
Предпочитам татко да ме води. - Не се ли забавляваш?
Аз пръцкам цветни дъги от радост.
Първо ме забравя, а сега ме оставя и с теб.
Баща ти работи като куче, за да имаш всичко, от което имаш нужда.
Ако някой път го няма, то е, защото се опитва да не влезе в затвора.
Мисля, че трябва да прави секс. - Шегувах се за затвора, Джейк.
Какво имаш предвид, че трябва да прави секс?
Ами напоследък е много кисел.
А ти винаги си в добро настроение, защото явно правиш секс.
Джейк, нужно е нещо повече от секс, за да е щастлив човек.
Трябват ти и пари.
Е, приятен ден. Научи нещо. - Това не е моето училище.
Какво искаш да кажеш? - Че не ходя на училище тук.
А къде ходиш на училище? - Основното училище на "Уудърд Авеню".
И къде е това, по дяволите? - На "Уудърд Авеню" предполагам.
Не разбирам защо не изкараш един ден тук. Ще си намериш нови приятели.
Здрасти, Алан, Чарли е. Искам да те питам нещо, но без да търсиш подтекст.
Къде точно се намира училището на Джейк?
Не знаеш къде е училището му?! Какво ти става, по дяволите?!
Да ме съсипеш ли се опитваш? - Може би си прав за секса.
Добре, основното училище на "Уудърд Авеню". Май са затворили.
Защото закъснях с един час. Дори регулировчикът си е тръгнал.
Какво ще кажеш да се чупиш от училище и да идем да гледаме някой филм?
Не мога, участвам в пиесата. - Каква пиеса?
За бащите основатели. Нали ще дойдеш? - Защо да идвам?
Мама е в Хавай, татко е на онова с данъците и оставаш само ти.
Оставам само аз. - И аз не подскачам от радост.
Добре, къде и кога? - В театралната зала следобяд.
А, да - трябва ми и костюм на Бен Франклин.
И ми го казваш сега? - Казах на мама, но тя е в Хавай.
Добре. Да видим - Вашингтон, Джаксън, Линкълн.
Ето го - Бенджамин Франклин. Не може ли да си Линкълн?
Брада, бенка, цилиндър и сме готови. - Линкълн не е баща основател.
Добре, ще видя какво мога да направя. Сега изчезвай.
Забрави си обяда.
Господи, какъв ден! - Не ми се слуша.
Знаеш ли защо ми правиха проверка?
Не защото имам необосновани удръжки, каквито имам.
Не защото понякога взимам пари в брой от клиентите
и забравям да ги обявя, което правя.
Беше, защото някой в данъчното
не могъл да повярва, че плащам толкова издръжка, колкото съм обявил.
Трябваха ми 3 часа да ги убедя, че аз съм този велик глупак.
Искаш ли да чуеш истинска веселба?
Опитай да намериш изключително малък костюм на Бен Франклин в 9 сутринта.
А, да, пиесата! Как мина? - Трепач! Фурор!
Измежду най-интересното имаше един 11-годишен китайски Джордж Вашингтон,
с напудрена перука и балонче от сопол.
А твоят син беше плешив, с бабешки очила,
държеше хвърчило с Туити и обяви, че е открил еластичността.
Ще ми се да го бях видял. - Не се бой, ще го видиш.
Беше заснето от 150 различни ъгъла.
Трябва да му кажа, че съжалявам, че не присъствах.
Да, трябва. - В стаята ли си е?
Заповядай, приятел. Любимото ти.
Двоен чийзбургер с бекон и картофки с кашкавал.
А за десерт съм ти взел кексчета с онзи сладолед, който обичаш.
И с това се реванширате за всичко ли?
Да. - В общи линии.
Виж, Джейк, знам, че беше грубо и съжалявам.
Но и ние сме хора и правим грешки. Но обещавам,
че никой от нас вече никога няма да забравя да те взема.
Все пак искам да се върна при мама. Тя кога се прибира от Хаваите?
О, по дяволите!
The End S02 Episode 16