Очаква ни гаден уикенд.
Опитай се да го прекараш с 11-годишно мрънкало.
Мен ли имаш предвид?
Ето защо те карат да си пишеш името на бельото.
А аз какво да правя?
Гледай телевизия. - Не дават нищо.
Играй на някоя игра. - Играл съм ги всичките.
Прочети книга. - Да бе! Кой е идиотът сега?
Ето ти занимание в дъждовно време.
Има 12 баскетболни срещи през уикенда.
Набери този номер и потърси Куп.
Обаждаш се от името на г-н Песничарски и запиши това, което ти отговори.
Може ли да избера този път?
Имаш ли пари? - Ако си платиш дълговете към мен.
Получаваш ценен урок. Той е безценен.
Какво става? - Говорим за избор на колежи.
Харесвам „Дюк“. - Повече от „Уейк Форест“?
Имам предчувствие. - Не му ли е рано за избор на колеж?
Пак заповядай. Как мина при доктора?
Седни, трябва да споделя нещо. - Какво?
Докторът иска да се подложа на операция.
Каква по-точно? - Каза, че съм добре
и е обичайно, но съм доста притеснен.
Каква операция? - Колоноскопия.
О, това е нищо работа.
Просто ще наврат камера в задника ти.
В бъдеще може ли да използваме
думите „плъзване“ или „хлъзване“,
вместо „наврат“?
Не се припотявай. На всеки мъж се налага да му правят такава.
Чисто проучвателна мисия. - Правили ли са ти?
Да не си полудял? Няма за какво да се безпокоиш.
Камерата е много дребна. Преди време там са пращали скицьор за тази работа.
Освен това си в безсъзнание.
Това ме притеснява. Ще бъда в неизгодна позиция.
Може да ми сторят нещо. - Не си на пиратски кораб.
Успокой се. Ще свърши, преди да разбереш.
Обзалагам се, че това казват пиратите.
:::ДВАМА МЪЖЕ И ПОЛОВИНА::: Сезон 02, Епизод 15
По дяволите! - Какво?
Мивката пак е запушена. Това хлапе не знае разликата между боклук и канал.
Какво искаш? Той е на 11. - Не е извинение.
Ще си има големи проблеми, ако още не знае коя дупка за какво служи.
Какво ще кажеш сега? - Сънувах най-лошият кошмар.
Пиратски кораби? - Бензиностанции с пълно обслужване.
Не зацепвам връзката. - Ледени накрайници влизат в отвори.
Пистолети биват изваждани.
Да ти нарисувам ли картина? - Знаеш ли?
Спри да мислиш за тази колоноскопия. - Хайде! Влизай там, негоднико!
Лесно ти е да го кажеш. - Какво мислиш за това?
Какво ще кажеш да отскочим до Вегас за няколко дни?
Просто така? Ами Джейк? - Да, вярно.
Вземаме му фалшив мустак и шапка
и казваме на всички, че майка му е пушила бременна.
Няма да стане. - Пак може да го вземем.
Хайде, решението е идеално. Хлапето умира от скука,
а ти само се мръщиш покрай тази колоноскопия.
Просто не иска да влезе!
Почивните дни са три. - Именно.
Имам 2 бона, които могат да се преобразуват в 12 долара и махмурлук.
Хейде, ще бъдем там за четири часа.
Освен ако ти не караш. Тогава не идвам.
Просто идеално, сега не иска да излезе.
Защо пък не? Така или иначе ще ме изстискат.
Поне да се насладя на безплатния бюфет.
Чудесно. Грабвай четките за зъби и да поемаме.
Пинки, Бърта е.
Поръчай буренце бира и събирай бандата. Къщата е моя до вторник.
Трябват ни две стаи. Една за Алан Харпър и сина му,
и една за Чарли Хапър и сервитьорка, чието име още не знам.
Не искам преходни стаи. Не ме ли слушате?
Даже нека моята е на друг етаж. Хайде, да тръгваме!
Какво ще свирят в залата? „Голи легенди на лед“. Чудесно!
Може да прозвучи глупаво, но да не е семейно шоу?
Ами ако хлапето има мустак?
Добре. Той ще остане в стаята да гледа кодирано порно.
Би могъл да ми помогнеш. - Добре се справяш.
Къде е чистото ти бельо? - Нося го.
Само него ли взе за уикенда? - Само три дни са все пак.
Добре, ще ти вземем оттам.
Стават и за пет дни, ако ги обърна обратно.
Какво става? Не сте ли готови?
Опаковам багаж за Джейк. - За колежа ли?
Какво е това, по дяволите? - Може да поплува.
Къде? - Във Вегас имат басейни.
Вземи и тиган, имат и кухни.
Да видим. Спортно яке. - Не му трябва.
Може да отидем на изискано място. - С него ли?
Ако искаш да пилееш пари, играй на кено.
Може ли да залагам във Вегас? - Не.
Защо тогава да отивам? - Защото кучешките колиби са пълни.
Хайде, да тръгваме.
Не съм взел багаж за мен. - Какво прави досега?!
Промених съобщението на секретаря,
за да знаят, че сме извън града. Взех аптечка за първа помощ.
Намалих термостата на хладилника. Защо да е студено, щом не го отваряш.
Обадих се да прекъсна доставката на вестника.
Изтрих отговорите от „Щури думи“, за да има какво да правим в колата.
„Щури думи“ ли? Я да видя.
Събирай си багажа!
Чакай само да видиш Вегас.
Купонът е денонощно и навсякъде. - Какво ме касае това?
Не мога да играя хазарт и трябва да си лягам в 21:30.
Като ходим в Дисниленд аз оплаквам ли се,
мразя цялото преживяване? - Да.
Значи знаеш колко е досадно.
Блекджек. - Това ли е?
Да. Дължиш ми още един долар.
Гадория. - Искаш ли да се откажеш?
Раздавай. - А така!
Чичо Чарли, какво е колоноскопия?
Баща ти не ти ли каза? - Каза, че е изследване и
не е нищо важно, но аз проверих.
И? - Не мога да повярвам.
Повярвай.
Не е ли по-лесно да влизат от другата страна?
Така си мислиш, но не е. - Защо го правят?
За да проверят какво става там. - Татко изгубил ли е нещо?
Когато глътнах 35 цента, просто изчакахме да излязат.
Без майтап? - Но излязоха само 30.
Заведението винаги си взема дела.
Какво ще правиш? - Дай карта.
Чакай, във Вегас не се прави така.
Ако искаш карта, правиш така. - Добре.
Изгоря. Дължиш ми още един долар. - А ако не искам друга карта?
Правиш така. - Това исках да направя.
Във Вегас този номер няма да мине.
Какъв е знакът за ходене до тоалетната?
Няма знак - просто отиваш.
Освен ако не ти е потръгнало. Тогава седиш и се подмокряш.
Шегуваш се, нали? - Носиш панталон за 50 долара,
а на масата те чакат 600. Смятай сам.
Хем да смятам, хем да си напикая панталоните?
Алан, готов ли си? - Почти.
А откъде ще взема 600-те долара? - Казваш това от 20 минути.
Какво правиш? - Финансов бюджет.
Не искам да поглеждам, но се налага.
В училище, ако трябва да идем до тоалетната, правим така или така.
Схвана ли? - Да.
Двеста и осемдесет, 280, 280.
Какво правиш, по дяволите? - Чакай. Благодаря.
Изгубих им бройката.
Десет, десет, десет. Двадесет, 20, 20.
Престани! Защо го правиш?
Имам си система. - Сподели.
Разделям парите за хазарт на три равни купчинки.
Първата е за първия ден. Тях ще сложа в чантичката си.
Носиш си чантичка? - Да, не си личи.
Боях се да не изглеждам издут.
Втората е за втория ден. Ще ти ги дам на теб,
но при никакви обстоятелства не трябва да ми ги даваш
до официалното начало на втория ден.
Просто невероятно! А за какво е третата?
Най-важната купчинка.
Парите, които ще скрия в ботуша си.
В ботуша?! - Но ще се правя, че не са у мен
и в случай на бедствие - ако изгубя купчинки едно и две,
ще извадя тези и пак съм платежоспособен.
Мисля, че разбрах. - Хитро, нали?
Да, хубав ботуш. Дай да го видя.
Обличай се и да тръгваме!
Добре.
Двадесет и едно! - Обърни първата карта.
Двадесет и седем. - Почти - 29.
Приключих. - Добре.
Да живее Лас Вегас.
О, Алан! - Какво?
Пътуваме с „Мерцедес“, а не машина на времето.
Да се преоблека ли?
Трябва, но след толкова години се съмнявам, че ще го направиш.
Какво е това? - Тоалетни принадлежности, дреболии.
Сериозно! - Ще ми благодариш.
Не във всички хотели има шапки за баня и шивашки комплект.
Влизай в колата. Хайде, Джейк.
Чакай малко. - За бога! Сега пък какво?
Добре, да вървим.
Нямаш температура. - Казах ти, добре е. Да вървим.
Той повърна в стойката за чадъри. Не забеляза ли?
Е, и? Във Вегас е пълно с повръщащи хора.
Градът е построен върху море от повърня.
Добре съм, мога да тръгвам. - Това се казва дух.
Искаш да караш пет часа с повръщащо дете в колата?
Ще си изважда главата през прозореца. Онзи зад нас да му мисли.
Няма да ходим. - Стига де!
Сигурно е ял нещо. - Добре.
Какво си ял през последните 24 часа? - Две купи зърнена закуска,
две боровинкови тарталети, пликче стъргано сирене.
Това ме подсеща, че свърши.
За обяд - един джоб и кифличка.
За вечеря - пиле, картофено пюре и сандвич с шунка.
Не е от храната.
За следобедна закуска изпих чаша сок и царевични пръчици.
Това обяснява оранжавата повърня.
Вероятно е стомашен вирус. - Моля те! Аз повръщам постоянно.
Така природата казва: „Хайде, всички вън!“
Ще го сложа в леглото, хайде. - И във Вегас имат легла.
Ако има нужда от лекар? - И лекари имат.
Ако се огледаме, сигурно ще намерим и казино в болничен стил.
Нещо като „Пирогов Палас“.
Аз ще вдигна.
Ало? Здрасти, мамо. Добре. Нищо.
Повърнах в стойката за чадъри на чичо Чарли
и отиваме във Вегас. - Не!
Що за баща си ти?
Добър баща. Щом повърна - отмених пътуването.
Но си смятал да заведеш 11-годишния ми син в Лас Вегас.
Вече е семеен град.
Мафията вече почти няма влияние.
Чудесно! Това помогна. - Кога мислехте да ми кажете?
Това, което става във Вегас, остава във Вегас, мамо.
Браво! И това помага.
Скъпи, отиди да си легнеш. - Защо? Добре съм.
Късно ли е да направим залози при Куп? - Какви залози?
Кой е Куп? - Върви да си легнеш. Вече бълнуваш.
Мисля, че не разбираш какво точно става тук.
Така ли? - Да. Пътуването беше моя идея.
Потресена съм. - Нека довърша.
Исках да ободря Алан за…
Чарли, недей. Лично е. - Тя има право да знае.
Алан вчера донесе лоши новини от доктора.
Господи! Какво ти е?
Докторът каза, че трябва да си направя колоноскопия.
Проблеми ли имаш? - Обичайно изследване.
Е, и? - Притеснен съм.
Това ли е? - То е едно змиевидно нещо с камера.
Моля те! Синът ти беше пет килограма при раждането,
а главата - голяма колкото сега. - Това са съвсем различни неща.
Довиждане, Алан. - Чакай, чакай.
Ще вземеш ли Джейк? - Няма да го вземам. Той си е добре.
Не мислете, че не разбирам. Накарали сте Джейк да каже,
че е болен, а вие да скитосвате из Лас Вегас.
Той наистина повърна. Помириши стойката за чадъри.
Няма да се вържа. Ще го взема в понеделник.
Науча ли, че сте го завели, адвокатът ми ще ти направи колоноскопията.
Виждал съм чековете за издръжката. Вече ти я е направил.
И сега какво? Ще ходим ли?
Надали. - Защо? Аз съм добре.
Но майка ти не разрешава. - Да му се не види!
Не яж нищо оранжево.
Знаеш ли какво мисля? - Никак даже.
Ако искаше да те държи на каишка като кастрирано куче,
не трябваше да се развежда с теб. - Не съм на каишка и не съм бил.
Живя тук три седмици, докато свикнеш да ставаш от дивана без разрешение.
Защо не престанеш? Беше лоша идея.
Няма такова нещо. Само липса на желание за осъществяването им.
Ние сме мъже. Ергени.
Ходим където искаме, когато искаме и както искаме.
Обикновено без толкова багаж,
но се опитвам да го възприема. - Вече ти обясних за тях.
Казвам да не позволяваш на бившата ти жена да те контролира,
независимо колко глупаво или саморазрушително се държиш.
Каква полза за един мъж да се спаси от железните окови на брака,
ако се предаде на тиранията на незадоволената си бивша жена?
Знаеш ли? Прав си. Мъже сме.
С мен ли си? - С теб съм.
Грабвай багажа, отиваме във Вегас.
Джейк. - Само секунда.
Няма нищо. Беше само вода.
Добре съм. Да вървим. Ние сме мъже.
Не, болен си. - Някой друг път.
Съжалявам, че провалих пътуването, чичо Чарли.
Вината не е твоя. Баща ти не те пуска.
Благодаря. - Защо той да се чувства виновен?
Ето, заложи това на „Уейк Форест“.
Мачът свърши. Те паднаха.
А разликата? - Не я покриха.
Върни ми парите.
Почини си.
Гладен съм. - Свиквай.
Страхотно хлапе. - Да.
Зле му е като на куче, но иска да купонясва.
Учи се от теб. - Мислиш ли?
Защото опитвам да давам пример. - Знам.
Няма нужда да стоиш тук.
Той ще спи. Аз ще го наглеждам. - Не мога да тръгна сега.
Защо не? Искаше да отидеш във Вегас - отиди.
Вероятно ще си прекараш по-добре, отколкото с мен и Джейк.
Вероятно ли? Несъмнено.
Тогава защо не отидеш? - Не знам.
Струва ми се нередно да зарежа болното дете.
Сега вече знаеш какво е да си родител.
Какво неудобство.
Какво е това? - Прилича ми на „Линърд Скинърд“.
Бърта?
Изненада!
Започвам да вкарвам упойката. След малко ще се почувствате замаян.
Не, не замаян. Искам да съм в пълно безсъзнание.
Не се тревожете, ще бъдете. Нали, докторе?
Тъй вярно! Няма да помниш нищо, смелчага.
Благодаря, докторе. Ето ви двата бона за детската болница.
Когато се събуди - вие сте бензинаджия.
The End S02 Episode 15