И така, скъпи… - Какво?
Избра ли си нещо? - Не знам. Какво е еленско?
Сърнешко. - Какво?
Сърнешко. С-ъ-р-н-е-ш-к-о.
Какво? К-а-к-в-о.
Какво му има?
Джейк, като сърничката в гората - Бамби.
Супер, да изядем Бамби.
Очаквайте скоро по платените канали.
Майко, какво правиш?
Нищо. - Това е кражба.
Не съвсем. Плащам 12 долара за „Мартини“-то.
Късметлии са, че не вземам стола.
Ти ли плащаш? - Такъв е изразът.
Може ли да взема този пръстен? - Не.
Стига де! Скъпоценното ми.
Върни го. Не се вземат неща, които не са наши.
Виж ти кой чете морал! Господин Лява ръка-десен джоб.
Какво означава това? - Нищо.
Как искаш еленското? - С рогата ли го дават?
Алан, няма причина синът ти да не се учи от грешките ти.
Не съм правил грешки, майко.
Невероятно! След 25 години още отрича кражбата.
Разбрах. Лява ръка-десен джоб. Готино.
Не съм крал. Беше недоразумение.
Алан, моля те. Разхождаш се с брат си в магазин за играчки,
а пластилинът се озова в джоба ти? - Да.
Слаба лъжа, тате.
Готови ли сте да поръчаме?
Затова ли не ми даваш да имам пластилин?
Това е глупава безсмислена играчка. - Защо тогава я открадна?
Не съм. Охранителят я е подхвърлил, за да арестува някой.
Кой разумен човек ще пъха играчка в джоба на 9-годишно дете?
Кой наистина?
Джейк, ял ли си охлюви? - Разбира се.
В ресторант. - Не съм.
:::ДВАМА МЪЖЕ И ПОЛОВИНА::: Сезон 02, Епизод 06
Добре ли си? - Не. Еленът нямаше рога за ядене,
но определено излизат по обратния път.
Утре ще си по-добре. - Трябва да осъдим този ресторант.
Ще се погрижа. Хайде.
Тате? Крал ли си кола?
Никога не съм крал. - Спокойно, можеш да ми кажеш.
Вече знам, че имаш досие.
За последно ти казвам: Не съм взел онзи пластилин.
Но тази случка ми даде важен урок. Знаеш ли какъв?
Ако те хванат, поддържай версията си, колкото и да е скапана?
Не, урокът беше… - Чакай, тате.
Добре, продължавай. - Урокът беше…
Джейк, това е ужасно.
Ще ми се да бях я запазил за училище.
И ти ли? - Да.
Очевидно майка не беше единственият паразит на вечерята.
Какво си спомняш от инцидента с пластилина?
Не много.
Помня когато се разрева, докато те влачеха при управителя.
После отидох да си взема царевичен хот-дог и сок.
Много вкусни бяха.
Помниш ли ги? - Друго имам предвид.
Видя ли ме да вземам пластилина? - Аз не бях наблизо.
Мисля, че бях при куклите и надничах под роклята на Барби.
Каква измама беше.
Ако хванат Джейк да краде и ми разкаже подобна история, няма да му повярвам.
Да се надяваме, че няма да го хванат.
Да ти споделя ли една тайна? - Давай.
Винаги съм знаел, че не беше охраната.
Нима?
Има само едно разумно обяснение как пластилинът се оказа в панталона ми.
И какво е то?
Че наистина съм го откраднал, но мозъкът ми не е могъл да го приеме.
И някак е блокирал този спомен.
Човешкият мозък, а? Как да не го обичаш!
Стават такива неща? Извършваш нещо ужасно и
се събуждаш без никакъв спомен. - Да, така е.
А тя е там, лежи до теб.
Този ден промени живота ми.
Оттогава постоянно се пазех от лошия Алан.
Прощавай, „лошия Алан“?
Така наричам моя потенциал за злодеяния.
Божичко! - Затова винаги съм се старал
да бъда добър син, добър ученик, добър човек.
И успя. Ти си добър, добър, добър.
Станах страхотен, но на каква цена?
Имаш ли представа колко трябваше да се старая,
за да държа лошия Алан под контрол?
Досещам се.
Предполагам трябва да съм благодарен, че спрях навреме.
Кой знае какво чудовище щях да стана, ако не ме бяха хванали.
А ако охранителят ти го е подхвърлил? Тогава значи, че няма лош Алан.
Вярно. Но не мога да си позволя този риск.
Никой от нас не може.
Нищо му няма.
Здравей, Чарли. - Здравей, Роуз.
Май някой има нужда от рамо, на което да поплаче.
Не, благодаря. - Тогава само да се целуваме?
Роуз… - Прав си. Прекалено е.
Заслужавам да ме напляскаш.
Добре, какво става?
Мога ли да ти се доверя? - Дори и банковата си сметка можеш.
Не съм ти казвал номера на сметката си.
Вярно, вярно. Продължи.
Правила ли си някога нещо, толкова лошо и ужасно…
Да.
Остави ме да довърша. - Извинявай.
Нещо безобидно на момента, но после е объркало целият живот на някого?
Добър въпрос.
Май е рано да се каже. Продължавай. - Аз го направих.
Преди 25 години сложих пластилин в панталона на брат ми.
Ако си го оставил на топло при яйцата, сигурно още става.
Всички решиха, че той го е откраднал.
А аз никога не му казах истината. - Сега те гризе съвестта
и не знаеш дали признанието ти ще оправи или ще влоши положението.
Точно така.
Какво секси чувство, нали? - Престани.
Искаш ли съветът ми? - За бога - да!
Отнеси тайната си в гроба. Но остави обяснение за всички съмнителни деяния,
които си извършил в банков сейф, с указание да се отвори след смъртта ти
и да се прочете пред всичките ти приятели, роднини и любовници.
Харесва ми. - Хубаво.
Вече може да се отпуснем и да се наслаждаваме на вечерта.
Пей с мен.
Три, четири, пет, шест, седем.
Облечен ли си? - Да. Три, четири, пет, шест, седем.
Какво има?
Нищо. Дойдох да кажа лека нощ. - Три, четири, пет, шест, седем.
Защо? Три, четири, пет, шест, седем.
За нищо. Стори ми се разстроен и се притесних.
Благодаря. Ти си добър брат. Три, четири, пет, шест, седем.
Всяка вечер ли го правиш? - Шегуваш ли се? След всяко хранене.
Три, четири, пет, шест, седем.
Здраво се стягаш, нали?
Цената на здравите венци е вечната бдителност.
Не мога повече така.
Какво не можеш? - Трябва да ти призная нещо.
Добре. - Ела в спалнята.
Добре.
Какво правиш? - Ще разбереш след минутка.
Щеше да ми казваш нещо. - Така е.
Няма лош Алан.
Аз откраднах пластилина и го пъхнах в джоба ти, докато не гледаше.
Три, четири, пет, шест, седем. - Дано гориш в ада!
Излез и умри като мъж!
Все пак имало лош Алан.
Тате, като те арестуваха за кражбата, заведоха ли те в затвора?
Не са ме арестували и не са ме водили в затвора.
Значи не ти се е налагало да спъваш някого, за да те уважават.
Пак ли си разбрал кода за забранените програми?
Че той е 1-2-3-4. И маймуна може да го отгатне.
Добро утро. - Добро да е.
Защо ходиш така? - Прекарах нощта в банята.
И ти ли?
Кажи на Джейк какво ми каза снощи. - Добре, разбира се.
Джейк, баща ти не е крал пластилин.
Аз го направих. - Сериозно?
Мушнах го в джоба му, че ако нещо стане, той да загази.
Какво мислиш сега? - Чичо Чарли е гений.
Какво? Не, не. Не е гений.
Идеалното престъпление. Как ти хрумна? - Не знам.
Видях пластилина. Баща ти носеше едни гащи с големи джобове.
И крушката в главата ми светна.
Лоша светлина. Много лоша светлина. Защото е лошо да се краде.
Да оставиш друг да поеме вината е още по-лошо.
Татко е бил нещо като примамка.
Всъщност терминът е муле.
„Муле“ ли? Защо? - Защото пренася разни неща.
Разбира се! - Добре, добре.
Важното е, че баща ти никога нищо не е крал.
А чичо ти е крадец и страхливец. - Да, ама ти си муле.
Доволен ли си? Върви се измий и облечи.
Да отидем в търговския център. - Защо искаш… Не!
Трябва да си намеря друго муле.
Може ли вече да забравим за това? - Не, не можем.
Чувствам се предаден и наранен. Чак не мога да го опиша.
А ти искаш просто да го забравим. - Така се надявах.
Съжалявам, но не е така лесно.
Благодарение на теб животът ми се промени до неузнаваемост.
Погледни ме.
Разорен, безнадежден невротик на средна възраст,
който не знае кой е и къде му е мястото.
Нямам нищо. Нито жена, нито дом. Нищо!
Добре.
Да проверя ли как си след обяд?
Какво искаш от мен? Казах, че съжалявам. Признах пред Джейк.
И се съмнявам, че съм спал повече от шест-седем часа снощи.
Няма какво да направиш. Вредата вече е нанесена.
Не може да се поправи. - Аз съм ти брат.
Все ще ми простиш. Винаги го правиш. - Този път е различно.
Най-лошото нещо, което си ми сторил. - Напротив.
Тоест?
Просто поддържам разговора.
Здрасти, майко. - Какво правиш тук?
Бях наблизо и реших да намина. - Защо?
Не знам. Аз съм ти син. - Е, и?
И се надявах да поговорим. - Относно?
Може ли да вляза? - Да не бягаш от закона?
От никого не бягам. - Имай предвид,
че никой няма да се сети да те търси тук.
Разбирам. Не те посещавам достатъчно. - Въобще не ме посещаваш.
И се разкъсвам от угризения. - Казваш го само, за да ме успокоиш.
Какво има?
Сещаш ли се онази вечер, когато говорехме за кражбата на пластилина?
Имаше ли проблеми от еленското?
Да, но не затова съм тук. - Ще взема да осъдя този ресторант.
Както и да е. Относно пластилина. - Какво за него?
Не го открадна Алан, а аз.
Пъхнах го в джоба му. - Натопил си братчето си?
Как можа? - Знам, знам. Отвратителна постъпка.
Отвратителна ли? Нечувано!
Имаш ли представа какво преживях?
Ти ли? - Първо срамът от хората,
мислещи, че съм родила крадец.
После колко усилия ми струваше да
скрия бижутата ми от крадливите му пръстчета.
Нямах точно това… - Да не споменавам стотиците часове
прекарани при странната д-р Демерест.
Можеше да… Да правя нещо по-забавно.
За теб си беше истинско наказание,
но се оказва, че е оказало отрицателно влияние и върху Алан.
Алан ли? Да, вярно.
Тогава нямаше здравни осигуровки за терапия при клептомания.
Плащах от джоба си.
Да, но относно Алан.
Надявах се да ми предложиш начин как да го накарам да ми прости.
Защо питаш мен? - И аз започвам да се чудя.
Може би, защото още те обича, въпреки ужасните неща, които си му сторила.
Моля? Аз бях чудесна майка. И ако Алан мисли другояче,
то е, защото д-р Демерест му пълнеше главата с глупости.
Добре похарчени пари!
Добре, тогава. Не ми трябва причина да пия довечера, но е добре да имам една.
Чарли, почакай.
Какво има? - Забрави ли защо дойде тук?
Нали искаше прошка?
Да. - Ами… прощавам ти.
Следващият път първо се обади.
Ще ми подадеш ли солта?
Подай ми солта.
Тате, солта. - Разбира се.
Заповядай. - Благодаря.
Би ли ми подал кетчупа, моля?
Заповядай. Ето го. - Благодаря.
Тате? - Да.
Ако чичо Чарли ти разреши да го ритнеш в топките, ще бъдете ли квит?
Не. - Много ти е ядосан.
Успокой се, Джейк. Просто имаме малък проблем с общуването.
Така каза и тате преди мама да го изхвърли.
Никой не ме е изхвърлял. С майка ти решихме, че не си допадаме.
И в момента не си допадаш много с чичо Чарли.
Не е по моя вина. - А с мама ти ли беше виновен?
Не.
Тате, май ти си този, който не си допада.
Ако си готов с вечерята, отивай да пишеш домашните.
Чудесно, убий вестоносеца.
Стига, Алан. Говори ми. - Не.
Искам да се извиня, но трябва да ми помогнеш.
Кажи какво да направя. Моля те да ми простиш.
Съжалявам, но ти извърши нещо, което се отрази разрушително на живота ми.
Не мисля, че съм способен да ти простя.
Ехо? Има ли някой вкъщи? - В кухнята, майко.
Как са момчетата ми тази вечер?
Мисля, че мама има решение.
Алан, ако смяташ, че ще е непоносимо да живееш с брат си под един покрив,
който те предаде,
то вие с Джейк може да дойдете да живеете при мен.
Прощавам ти.
Чарли, преди два дни ми каза,
че пластилинът не е най-лошото, което си ми сторил.
Стара история. Забрави. - Знам. Просто ми е любопитно.
Какво друго си ми направил, за което не знам?
Не е важно. - Напротив.
Истината за кражбата ми позволи да преценя кой съм аз.
И сега се чувствам много по-добре.
Чудесно. И аз се чувствам по-добре. - Добре, да продължим тогава.
Но трябва да обещаеш, че каквото и да ти кажа, ще ми е простено.
Несъмнено, несъмнено. - Сигурно ще се смееш.
Убеден съм. Казвай.
Помниш ли, че се напикаваше до 8-годишен?
Да.
Всъщност спря на шест.
Какво? Какво си направил? Промъквал си се в стаята ми
и си ме заливал с топла вода, докато спя?
Да кажем, че е било вода и че те заливах.
Чувствам се по-добре. Ами ти?
The End S02 Episode 06