За какво мислиш?
Мислех си за нещо, което ми казаха вчера.
Как човек свиква с определен начин на живот.
Мислиш ли, че сме предопределени,
или можем да се променяме?
Имаш предвид хората като теб?
Аз, ти, хората, по принцип.
Не знам дали някой някога наистина се променя,
но можем да се развиваме... това се опитват всички, нали?
Да станем по-добра своя версия.
Наведи се!
Худ!
АНТЪНИ СТАР
ИВАНА МИЛИЧЕВИЧ
УЛРИХ ТОМСЕН
ФРАНКИ ФЕЙСОН ХУН ЛИЙ
РЪС БЛЕКУЕЛ
МАТ СЕРВИТО ТРИЕСТ КЕЛИ ДЪН
РИАН ШЕЙН ЛИЛИ СИМЪНС
ДЖИНО СИГЪРС АФТЪН УИЛЯМСЪН
ЛЕНГЛИ КЪРКУУД
Музика МЕТОДИК ДАУТ Монтаж ДОН АРЪН
Костюми ПЕЙША ПРУТИ Декори НАТАЛИ УЕЙНМАН
Кинематография КРИСТОФЪР ФАЛУНА
По идея на ДЖ. ТРОПЪР & Д. ШИКЛЪР
БАНШИ III 5. ПЛЕМЕННО ПРАВОСЪДИЕ
Сценарий АДАМ ТАРГЪМ
Режисура О. К. МАДСЕН
Това ще облекчи болката.
Кай...
Прости ми, Кай.
Ако бях малко по-силна,
щях да успея да те спася.
Щях да спася и двама ни.
Кай, къде сте? Аз съм Емили.
Трябва да се приберете веднага.
Стой долу!
Къде отиваш? - Не трябва да влизат вътре.
Алма, добре ли си? - Мисля, че да.
Добре, стой долу.
Алма, хващай радиостанцията!
Изгоряла е. - Опитай телефона.
Телефоните не работят.
Заглушават и мобилните. Продължавай.
Худ!
Добре ли си? - Да, добре съм.
Рейвън? Всички ли са добре?
Шаван, добре ли си?
Няма кръв.
Знам, че външният ми вид е малко стряскащ, но...
Няма значение.
Кой е този, по дяволите? - Мислех, че е с теб.
Шерифе, пусни ме. - Затваряй си устата.
Заредете и се прегрупирайте!
Съберете оръжието.
Брок.
Пуснете ме от проклетата килия! - Млъквай, Проктър.
Ако не виждаш, имаме проблем. - Тук нямам прикритие!
Имаш колкото и ние. - Тези щори не биха спрели мен.
Добре, че вече си вътре.
Това са Червенокостите.
Разпръснали са се отсреща. Ще удържим, докато дойдат щатските.
Няма да дойдат. Нямаме телефони. - И мобилните ли?
По дяволите. Значи, като цяло, сме сами,
срещу психясал убиец и взвод въоръжени бандити.
Като цяло, да. - Какво искат?
Не знам, но каквото и да е, няма да ни хареса.
Искат мен. Аз убих Томи.
Не ми дреме какво иска, няма да го получи.
Рейвън, Шаван, свалете цивилните в мазето.
Хайде, хора, елате с нас. Ще ви заведем на безопасно място.
Добре ли си? - Добре съм.
Какво става навън, по дяволите?
Вероятно щорите са ги ядосали.
Прегрупират се и обмислят следващия си ход.
А нашият следващ ход?
Не знам колко ще издържат щорите. Донеси от оръжейната всичко.
Това достатъчно ли е? Реших да проявя инициатива.
Нямаме никакво време за губене.
Ти беше онзи с автобиографията?
От управлението в Дейд? - Да, сър. Кърт Бънкър.
Как успя да вземеш оръжията?
Разбих катинара.
Нает си. - Благодаря, сър.
Раздай оръжията. - Сериозно, Худ...
А г-н Проктър? Нарушавате правата му. - Горкият човечец.
Ще го пуснете ли, или не? Съзнателно застрашавате живота му.
Ти си прокурор, направи нещо. - Това е военна зона, няма правила.
Спърлинг, хрумна ми нещо. Защо не слезеш в мазето?
Никъде не отивам без Проктър.
Добре, Бънкър, дай му пистолет. - Какво? Защо?
Време е да помогнеш с нещо. - Дори не знам как се стреля.
Аз също, но това няма да ме спре. - Този има доста силен откат.
Тогава не се дръж като женомразец, а ми покажи как се стреля с това чудо.
Изведнъж се почувствах женен отново.
Пълнителят се поставя така. Това е предпазителят.
Дърпаш затвора и зареждаш. Худ, мазето.
Какво за него? - Външните врати са без щори.
Бънкър, мини през стрелбището. - Отивам, сър.
Алисън, с него. - Никъде не отивам с тоя.
Моите уважения, знам, че външният ми вид...
Откажи се. Познавам такива като теб.
Аз знам всичко за теб. - Хората долу имат нужда от помощ.
Тогава нека нацистът им помага. - Но аз моля теб.
Хубаво.
Но не се приближавай. Може да го гръмна неволно.
Става ли? - Да, сър.
Гражданите са в мазето. - Сега какво?
Разпръснете се и заемете позиция.
Стреляйте по всичко, което влезе.
Худ!
Слушам те.
Били Рейвън и Проктър са вътре.
Пусни ги, заедно с Нас и Тейт,
и ще пощадим останалите.
Трябва да си помисля. - Имаш две минути.
Нали не обмисляте да предадете г-н Проктър на този психопат?
Спокойно, Джаксън.
Шерифът не е забравил една подобна нощ, когато аз му спасих живота.
А, шерифе?
Чейтън.
Не мога да го направя.
Няма да имаш друга възможност. - Така ли?
Сега ти ме чуй.
Вървете си и ще те оставя жив. - Ние влизаме, ченге.
Може би, но ако го направите, ще умрат още червенокости.
Братчето ти не е ли достатъчно? - Затваряй си устата.
Трябваше да го пазиш повече.
Ще те накарам да страдаш.
Чейтън.
Начукай си го.
Паднат ли щорите, свършени сме.
Колко муниции имаме? - Недостатъчно.
Шерифе, нека говоря с Чейтън.
Той не иска да говори с теб.
Той иска да те убие. - Мога да сложа край на това.
Как, като се жертваш?
Това е племенно правосъдие. - Не, това са глупости.
Ако умираме, ще умрем заедно.
Това е кофти.
Кой има фенер? Шаван? - Имам в чекмеджето.
Били, ти имаш ли?
Брок! - Вземи.
Къде е аварийното осветление? - Нямаме аварийно осветление.
Мамка му. Стойте наведени.
Губите си времето.
В някакъв момент Чейтън ще се сети да извади щорите от пантите.
След това ще те изяде жив. - Мога те изпратя като ордьовър.
По-добре да се бия за живота си навън,
отколкото да чакам да умра в тъмното, като вас.
Има право.
Худ, слушай. В мазето имаме генератор.
Не е мощен, но стига за осветление. - Аз ще отида.
Кой е там? - Шаван.
Спряха ни тока, за да ни стреснат. - Успяват.
Все някой е чул стрелбата. Щатската полиция идва насам.
Трябва да удържим, докато дойдат, ще можете ли?
Да. - Добре.
Шаван, заеми се с генератора.
Тихо ли е? - Досега, да, сър.
Винаги ли си толкова учтив? - Само когато съм нервен.
Дръж се, Бънкър. - Да, сър.
По дяволите. - Нафта ли няма?
Почти. Дръж.
Дай да опитам. - Аз ще го направя!
Хайде. - Казах, да оставиш на мен.
Този скапан ден става все по-лош.
А аз какво да кажа? Тъкмо щях да се пенсионирам.
Ти си задник.
Дори не знаеш какво правиш. Дори не си полицай.
Не, не съм. - Тогава защо всички те слушаме?
Знаеш ли какво?
Права си.
Но съм бил и в по-лоши ситуации и все още съм жив.
Така ще трябва да ми се довериш.
Имаш ли представа колко абсурдно звучи това?
Да.
Не искам да умра тази вечер. - Няма да умираш.
Всички ще се измъкнем от това. Да опитаме отново.
Слава богу.
Това не се случва за първи път, знаеш?
Една армия бандити с картечници беше достатъчно.
Но две? Това е просто... - Лош късмет?
Не, това е нещо друго.
Боже.
Вземи. - Благодаря.
Много е тихо тук.
Дали са си тръгнали? - Чейтън няма да си тръгне.
Докато не получи каквото иска. - Скоро ще предприемат нещо.
Иска ми се да...
Спърлинг! Какво правиш, по дяволите?
Спасявам живота на клиента си. - Дай ми ключовете, Джаксън.
Духай! - Наведи се!
Дай ми проклетите ключове! - Майната ти, Алисън!
Къде е Рейвън? Брок! - Вътре.
Рейвън!
Прикривай ме!
Да покрием дупката.
Къде е Проктър? - Адвокатът му все пак го освободи.
Какво? - Помогни ми.
Това няма да ги удържи дълго.
Не, но е по-добре от нищо.
Какво е това? - Не знам. Стой тук.
Имаме ли проблем? - Не и тази вечер.
... както и ние прощаваме на длъжниците си.
И не въведи нас в изкушение...
Но избави ни от лукавия.
Защото Твое е царството.
И силата, и славата.
Вовеки.
Амин.
Усещам погледа ти.
Добре ли си? - Добре съм, ти не ме мисли.
Не съм такъв, за какъвто ме мислиш. - Наистина? Добре.
Сигурно си се променил? Хората не се променят.
Когато бях 16-годишна, гледах как двама като теб
пребиха баща ми до кома.
Имаш ли представа какво е чувството?
Да гледаш баща си, безпомощен и окървавен,
как моли двама главорези да пощадят единствената му дъщеря.
Не го направиха.
Не ме пощадиха.
Кажи ми, Бънкър, какво може да изпълни човек с толкова омраза,
че трябва да го нарисува на тялото си завинаги?
Да обяви на света, че мрази нещо толкова много?
Баща ми беше най-големия мъж, когото знаех.
Като дете ме биеше много,
затова гледах да стоя далеч от вкъщи колкото може повече.
Заеквах силно, така че и не говорех много.
В нашия квартал живееше един тип - Танк.
Голям и страшен, целият в татуировки.
Винаги, щом ме видеше, сядаше до мен и ме черпеше безалкохолно.
Казваше ми, че имам силата да променя нещата.
Запозна ме с приятелите си.
Те бяха единствените хора, край които имах значение.
Един ден баща ми ми насини окото.
Не помня защо. Но Танк видя.
Дойде с мен до вкъщи, хвана баща ми за гушата
и го накара да ми се извини.
Да обещае, че повече никога няма да го направи.
Каза му „Синът ти вече е един от нас.“
Баща ми не ми посегна никога повече.
За първи път в живота си се почувствах силен.
И докато се усетя...
се бях превърнал в един от тях.
Това не е никакво извинение. - Знам.
Знам го.
Пусни го, Проктър! - Брок, всичко е наред!
Друг път! Пусни пистолета! Веднага!
Разкарай този пистолет! - Чакай, врагът е отвън.
Преди час те спрях да му размажеш главата.
А сега пък си го пуснал? Не и в моя участък.
Този участък не е твой. Не ме докосвай!
Дал си му пистолет. Луд ли си? - Беше у него, дадох му патрони.
Защо? - Защото имаме нужда от помощ.
Нямам нужда от неговата помощ. Искам този убиец в килия.
Това решение е мое. - Естествено, че е твое.
Майната му на закона. Ти просто си решаваш в движение.
Успокой се. - Майната му!
Умират хора, а ние сме следващите. - Изслушай ме.
Ти правиш каквото ти хрумне, после ние се бием до теб.
Писна ми, повече няма да те слушам. - Добре, дай си значката.
Значката?
Преди да дойдеш, правех всичко както трябва.
Давах времето си, загубих брака си.
Защото съм добър в тази работа, аз съм добро ченге.
Да си добър в убиването е съвсем друго нещо.
Нима? Защото ти също си доста добър в убиването.
Да, така беше. Опитах се. Опитах се да правя каквото кажеш.
Убеждавах се, че така е по-добре.
Но до каквото и да се докоснеш, то умира.
Всички да отидат в другата стая! Веднага!
Добре ли си? - Да, погрижете се за вратата.
До каквото и да се докоснеш, то умира.
Дори не знаеш какво правиш. Дори не си полицай.
Излизам навън. - Какви ги дрънкаш?
Трябва да извикам помощ. - Прав е, това е самоубийство.
Няма да ги удържаме безкрайно. - Ще намерим друг начин.
Аз ще отида.
Ще се измъкна и ще извикам помощ. - Ще бъдеш мъртъв до 30 секунди.
Е, и в двата случая печелиш. - Ти си арестуван, Проктър.
Не може да излизаш от тук. - Отчаяните времена...
Нали, шерифе?
На добър час.
Ако не оцелея, стой далеч от Ребека.
А ако оцелея, имаме сметки за оправяне.
Знам.
Не забравяй да извикаш помощ.
Хайде, да залостим вратата.
Още не е твърде късно, Ребека.
Напусни този дом.
Намери своя собствен път.
Рейвън е пред килиите.
Брок и Бънкър пазят долу.
Добре.
Мислиш ли, че Проктър е успял? - Да.
В това между нас...
Имаше ли нещо истинско?
Напълно.
Сигурен ли си?
Колко време си бил „вътре“?
15 години.
Божичко.
После идваш тук, а Кери има мъж и деца.
Да.
А сега? Наистина ли просто ще си тръгнеш?
Ако го искаш.
А ако не го искаш?
Тогава ще тръгнем заедно.
Знам ли всичко за теб? - Все още не.
Но ако искаш,
ще узнаеш.
Добре. Започни с истинското си име.
Били. Какво правиш, по дяволите?
Слагам край на това. - Махни се от там!
Трябва да го направя. Това е единственият начин.
Чейтън! - Рейвън.
Това трябва да свърши. - Знаеш какво ще ти взема.
Кръв за кръв. - Ще се предам.
Извикай хората си.
Оставете тези хора на мира. - Времето за преговори мина.
Те всички ще платят.
За бога! Не уби ли достатъчно хора?
Хайде, Били, ще те измъкна от тук.
Лошо ли е? - Трябва да спрем кървенето.
Може ли да се изправи? - Да.
Изправи го и го свали долу.
Ти върви, ние идваме след теб. - Не, хайде!
Ще се оправим.
Не мога да си движа краката. - Изпадаш в шок.
Слез долу. - Няма да те оставя тук.
Шаван.
Насам.
Аз убих Томи. Кръв за кръв.
Били, погледни ме. Ти ми спаси живота в „Савой“.
Няма да умираш заради това.
Нямам патрони. - Вземи.
В случай, че нямам възможност... - Не го прави.
Какво? - Което ще направиш.
Просто искам да кажа, че мисля,
че аз щях да бъда по-добър шериф. - Да, вероятно си прав.
Ще тръгнем ли след тях?
Заповядай.
Пусни я, Чейтън.
Казах да я пуснеш.
Пусни я, по дяволите, или ще ти пръсна главата!
Недей. Не, Чейтън.
Просто спри. Тя няма нищо общо с това.
Чуваш ли?
Моля те.
Това е между теб и мен.
Просто я пусни.
Майко.
Господи, отче наш,
Твоята сила ни дарява живот.
Твоето провидение следваме.
И по твоя воля се връщаме в пръстта.
Защото тези, които умират,
ще живеят с Теб във едно.
Техният живот се променя, но не свършва.
Моля се и се надявам за моето семейство,
роднини и приятели,
и за всички мъртви, които си прибрал.
Те са заедно с Христа,
всички, умрели и живи,
един ден събери в Твоето царство, където никога няма сълзи.
Събери ни отново в едно семейство,
да възхваляваме твоята воля вовеки.
Амин.
Превод и субтитри ПЕТЪР ХАРАЛАНОВ
© TRANSLATOR'S HEAVEN MMXV http://subs.sab.bz