Кой си ти, по дяволите?
Не се приближавай, мамка му.
Лъгал си ни. Мен, Брок... Емет!
Всичко е било лъжа.
Шаван, изслушай ме. - Недей.
Свали пистолета.
Това съм аз, Шаван. - Не.
Чуваш ли ме? Аз съм.
Стига.
Това съм аз. - Ти не съществуваш.
Ти не съществуваш.
Ти не съществуваш!
АНТЪНИ СТАР
ИВАНА МИЛИЧЕВИЧ
УЛРИХ ТОМСЕН
ФРАНКИ ФЕЙСОН ХУН ЛИЙ
РЪС БЛЕКУЕЛ
МАТ СЕРВИТО ТРИЕСТ КЕЛИ ДЪН
РИАН ШЕЙН ЛИЛИ СИМЪНС
ДЖИНО СИГЪРС АФТЪН УИЛЯМСЪН
ЛЕНГЛИ КЪРКУУД
Музика МЕТОДИК ДАУТ Монтаж ГЛЕН ГАРЛАНД
Костюми ПЕЙША ПРУТИ Декори НАТАЛИ УЕЙНМАН
Оператор КРИСТОФЪР ФАЛУНА
По идея на ДЖ. ТРОПЪР & Д. ШИКЛЪР
БАНШИ III 4. ИСТИНСКИЯТ ЖИВОТ Е КОШМАР
Сценарий ДЖЪСТИН БРИТ-ГИБСЪН
Режисьор МАГНУС МАРТЕНС
Трябва да помисля. Махни се. - Нека да поговорим.
Разкарай се, мамка му! Веднага!
Добър вечер. - Къде са Марио и Франк?
Карат двойна смяна в „Реймор плаза“. Май има някакъв теч.
Нагазили са в лайна до врата. - Дайте си картите.
Вече ги сканирахме. - А аз ще ги сканирам отново.
Извинете моя приятел. Наскоро си удари главата.
Какво, нещо не е наред ли?
Защо си се подстригал? - Какво?
Афро прическата.
Напоследък работим в лъскави сгради и ми се стори малко прекалено.
Благодаря. - Приятна вечер.
Благодаря, на теб също.
Биг брадър е на линия.
Виждаш ли същото като мен? - Зяпат мониторите като ястреби.
Тогава ще им сменя канала.
Добре, чисто е. Отивай да вземеш формулата.
Алгоритъм е. - Не врат, ами шия.
Един от охраната стана. По-добре побързай.
Ти побързай. Да не мислиш, че гледам клипчета.
Той се качи в асансьора.
Къде е колегата ти? - Отиде да пусне една вода.
По-добре побързай, човече. Скоро тук ще стане пренаселено.
Готово.
Джоб.
Съжалявам за закъснението. - 45 минути, Кери.
Учителката си тръгна.
Какво каза? - Дейва не си пише домашните,
и, като цяло, се държи отвратително. Очевидно, според учителите,
й липсва дисциплина вкъщи. - И вината е моя?
Никого не обвинявам. - Каза кметът, който чука проститутки.
А това, че заряза семейството си, за да преследваш баща си, е пример?
Майната ти, Гордън.
Кери, би ли спряла, моля те?
Трябва да се постараем повече.
Осъзнавам, че обвинявах всички
за неспособността си да се справя.
Но това е... нашето семейство.
Никога не съм се правил на жертва, и сега приключвам с това.
Искам да се справя, заради всички нас.
По нашия край е прието да се чукнем
за добре свършената работа.
Свършена?
Алгоритъмът е само началото на тази преебавка.
Малките победи ни задържат във войната.
Знам, че се мислиш за Далай Лама, но понякога дрънкаш само тъпотии.
Още сме далеч от купона.
Хубаво.
Наздраве.
Кого си вбесил този път?
Може да се наложи да се откажем.
От кое, от удара? - От всичко.
От „всичко“? - Колко е лошо?
Досието ми е у Шаван. - Мамка му.
И защо все още не сме се чупили?
Може би няма да ме предаде.
Чакай да ти обясня нещо.
Има фалшиви ченгета, това си ти, но има и истински, това е тя.
Разликата е, че истинските ченгета те предават.
А може би не.
Би ли му обяснил, че отдавна е крайно време да се омитаме?
Вие постъпете както прецените.
Но аз ще направя този удар.
Искам да си помислиш какво стана предния път,
когато рискува заради жена.
Майната му, аз си събирам багажа.
Кога щеше да ми кажеш? Луда ли си, да работиш за Проктър?
Откъде знаеш? - Ти изчезна, обадих се в агенцията.
Притесних се. - Не мога да повярвам, че ме дебнеш.
Знаеш ли колко е опасен Проктър? С какви хора работи? И живееш у тях?
Майка му умира. - И не само тя.
Онзи ден извадихме мъртъв бандит от басейна му.
Ем, там се случват лоши неща.
Аз се грижа за умиращите. Това ми е работата.
И ще продължа да го правя. - Ем, чуй ме, умолявам те.
Стой далеч от този човек. - Трябва стоя далеч само от теб.
Емили.
Това е много интересно.
Обади ми се, ако има нещо ново.
Освобождават тялото на Томи Литълстоун.
Сигурен съм, че брат му няма търпение да си го получи.
Искам и аз да отида.
Добре.
Благодаря, чичо.
Майка ми ме подлудява. Всичко, което правя, е лошо.
Ако искаш да си ги сменим, само кажи.
Извинявай. - Знаех си.
Как е Макс?
Добре, предполагам.
Макс чака тази игра от месеци.
75 долара за игра? По дяволите. - Луда работа.
Как е тя? - Почива си спокойно.
Новите болкоуспокояващи са добри. - Това е добре.
Благодаря ви, че се грижите за нея. - Тя го заслужава.
Всички го заслужаваме. - Да.
А вие как сте, г-н Проктър? - Аз?
Е, аз не съм умиращия. - Но и вие страдате, без лекарства.
Когато всички разчитат на нас, не ни остава време за себе си.
Ако някога имате нужда да поговорите...
Аз съм насреща.
Искате ли да седнете?
Ябълков пай за трета.
На шеста са готови да поръчат, на девета чакат прибори.
А онези на дванадесета искат още кафе.
Имам нужда от малко помощ. На дванадесета си чакат кафето.
Кери.
Сега какво? - Ще чакаме.
Стой тук.
Качвай се.
Упражнявах се с чичо.
Ти си неопитна шофьорка. - Значи сега ще натрупам опит.
Какво иска тоя?
Викал си ме, какво има?
Отказвам съдебното споразумение на Проктър.
Не те разбирам. - Ще внесем искането рано сутринта.
Спърлинг ще превърти.
Това е само началото.
Извинявай, че се държах като кретен. - Не се държа като кретен.
Държа се като задник.
Оставям те да се нанасяш.
Ти имаш тайни, шефе. - Нямаме ли всички?
Ако започнат да ти тежат, обади ми се.
Ще се видим утре. - Да.
Здрасти, аз съм Шаван Кели. Моля, оставете съобщение.
Току-що се обадиха от пожарната. Катастрофа на Шосе 6.
Ти го поеми. - Има двама мъртви червенокости.
Превозвали са Томи Литълстоун.
Страхотно, да тръгваме.
Текила, каквато имаш.
Сипи й „Анехо“, изстудена.
Истинска жена, като теб, заслужава само най-доброто.
Черпиш? - Разбира се.
Двойна.
Доливай.
А мислех, че моят ден е скапан. - Какво е положението?
Шофьорът е Хакан Евънс. Приел е тялото в моргата.
Другия ще идентифицираме по зъбите. - Свидетели?
Никакви. Според оставените следи, е имало и друга кола.
Може да е било злополука. - Да.
Знаеш, че не е злополука. - Ами?
За Чейтън това значи война. - Е, това си е проблем на Проктър.
А ние какво ще направим по въпроса? - Нищо.
Няма да им се месим.
Изгаря ме страхотно. - Имаш много хубава усмивка.
Да, още я имам. - Така си е.
Това, отпред, твоят мотор ли е?
Много е секси, нали?
Навремето си мечтаех за такъв. - Защо навремето?
Това беше друг живот. - Това е ужасно тъжна история.
Но не се притеснявай, защото новото ти приятелче Скайвър
си пада по щастливия край.
Наистина? - Точно така.
Мисля, че двамата с теб трябва да се усамотим някъде.
Звучи страхотно, но не.
Трябва да си тръгвам.
Следващия път. - Какво?
Аз инвестирах шест питиета в нашето малко купонче.
Никъде няма да ходиш,
докато не ми покажеш
малко благодарност.
Като кажа „не“, значи „не“.
Здрасти, аз съм Шаван Кели. Моля, оставете съобщение.
Къде си? - По-добре питай къде не съм.
Защото след 20 мин. няма да съм в шибания Банши, Пенсилвания.
Изчакай ме до края на деня. Трябва да довърша няколко неща.
Довършвай ги по-бързо, скъпи, искам да се разкараме от тук.
Дейва. - Какво?
Не си на училище. - Просто закъснявам.
Може би точно това е проблемът. - Все едно не си го правил.
Но не са ме хващали. Извинявай за вчера.
Няма проблем, наистина. - Виж, не исках да те отблъсквам.
Просто ме изненада и аз реагирах неподходящо.
Но това няма да се повтори. Вече си само задник, изчукал майка ми.
Добре, аз съм задникът.
Досега ти създавам само проблеми, така че те разбирам.
Може да се каже. - Мамка му.
Какво ти пука? Защо?
Баща ми не даваше пет пари за мен.
Разбираш ли... Вярно, поне беше честен.
Но аз го мразех заради това.
И още го мразя. Не искам да е така, но е така.
Не искам ти да ме мразиш, Дейва.
Но не мога да те принудя, никой не може.
Това е нещо, което трябва да избереш сама.
Тръгваш си, нали?
Налага се.
Има ли значение, че искам да останеш?
Да.
Има значение. Ясно?
Обаче забърках голяма каша.
Трябва да се махна. - Да.
Аз не те мразя.
Е, може би малко.
Това е разбираемо.
Какви ги вършиш, мамка му? - Джаксън, среща ли имаме?
Имахме сделка. - Да, но нещата се промениха.
Не можеш да го направиш. - Вече е направено.
Проктър го чака съд. - Правиш голяма грешка, Гордън.
Това прозвуча като заплаха, Джаксън. - Само предупреждение.
Ще изправя всичко налично срещу теб. - Ти имаш само един виновен клиент.
Трябва да вразумиш шефа си. Ти също си застрашена.
Оценявам загрижеността ти.
По дяволите.
Искаш ли да поговорим? - Беше глупаво, просто се отнесох.
Чувствам се като в капан.
Постоянно се будя от сън, и осъзнавам, че животът е кошмара.
И след това започвам да правя глупости.
Знам го. Просто искам да си поема въздух.
Знам какво е чувството.
Хубаво е, че ти си наблизо.
Да.
Това е другото. - Какво?
Какво?
Егоистично е, но не искам да си тръгваш.
Не сега. - Нямам кой знае какъв избор.
Мислиш ли, че ще те арестува? - Това няма особено значение.
Тя знае.
Къде ще отидеш?
Не знам.
Някъде.
Дейва.
Тя ще се оправи.
Тя е силна.
Като майка си.
А ти какво ще правиш?
Ще бъдеш ли добре?
Разбира се.
Изглеждаш притеснена. Всичко наред ли е?
Ще бъде.
Трябва да поговорим за училище.
Но не тази вечер. Наспи се.
Добре. Лека нощ.
Вече можеш да се преоблечеш.
Тръгваш ли си?
Ако ще погваш червенокостите, заповядай.
Аз съм твърде стар и уморен, за да им се бъркам.
Ние сме полицията, по дяволите.
Аз ще се прибирам. Не ме търси, ако няма пожар.
Ти не си особено сериозно ченге, но явно си сериозен за Проктър.
Този град чака някой като теб от много, много време.
Шерифе, знаеш ли защо хората се страхуват от мен?
Защото така трябва. И ти трябва да се страхуваш от мен.
Нямаш доказателство, труп, нямаш дори име.
Би ли го отстранил? Можеш ли да го направиш?
Може да получиш до пет години затвор.
Неприемливо. - Ще обжалвам всичко възможно,
но, ако не се случи чудо, делото ти ще се реши от журито.
Значи очаквам от теб чудо.
Ясно?
Да? - Кай, аз съм Емили.
Майка ви се влоши.
Трябва да дойдете още сега.
Не й остава много време. - Благодаря, Емили.
Идвам.
Оправи се с това, мамка му.
Затворено е. - Излез.
Върви си. - Какви ги вършиш?
Трябва да се махнеш веднага. - Шерифе, това трябва да почака.
Обади се в полицията. - Той е полицията.
Проклятие.
Худ!
Хайде, стани.
Ти добре ли си? Кай Проктър, арестуван си за нападение над шериф.
Беше самозащита, той го нападна. - Млъкни, за да не арестувам и теб.
Ти върви при баба си, нуждае се от теб. Да тръгваме.
Съжалявам за забавянето. Вече можете да влезете.
На шерифа ще му трябват няколко мин. Тръгвай.
Мога ли да ви помогна? - Бих искал да говоря с шерифа.
Той очаква ли ви? Седнете.
Всъщност по-добре изчакайте отзад. - Да, госпожо.
Това е абсурдно. Десет свидетели ще потвърдят, че ти го нападна.
Защо не млъкнеш, мамка му? - Опита се да убие клиента ми.
Знаеш ли как изглежда това? - Дали ми пука?
Худ. - Стой!
Как си, фермер?
Тримата си пасвате.
Худ... Не го мисли, остави на мен.
Няма да те предам.
И не е защото не искам,
а защото истината ще унищожи този участък.
И всичката работа, свършена от истинските ченгета тук.
Опитвах се да върша добро с тази значка.
Никога не си имал право да я носиш.
Рабит ти е бил шеф?
И ти си откраднал от него?
Да.
А с Кери Хоупуел сте били...
Да. - Боже.
Защо аз? - Шаван, каквото и да мислиш,
това между нас не беше лъжа.
Шаван, кълна се в бог.
Единствено с теб съм се чувствал в безопасност.
Аз ти се доверих. Застраших живота и кариерата си, заради теб.
Шаван. - Не.
Не ме докосвай, мамка му.
Ето какво ще направиш.
Ще отидеш отзад,
ще опишеш ареста на Проктър,
и след това ще напуснеш.
А после какво?
После ще изчезнеш.
Залегни!
Превод и субтитри ПЕТЪР ХАРАЛАНОВ
© TRANSLATOR'S HEAVEN MMXV http://subs.sab.bz