АНТЪНИ СТАР
ИВАНА МИЛИЧЕВИЧ
УЛРИХ ТОМСЕН
ФРАНКИ ФЕЙСОН ХУН ЛИЙ
РЪС БЛЕКУЕЛ
МАТ СЕРВИТО ТРИЕСТ КЕЛИ ДЪН
РИАН ШЕЙН ЛИЛИ СИМЪНС
ДЖИНО СИГЪРС АФТЪН УИЛЯМСЪН
ЛЕНГЛИ КЪРКУУД
Музика МЕТОДИК ДАУТ Монтаж ДЖОН М. ВАЛЕРИО
Костюми ПЕЙША ПРУТИ Декори НАТАЛИ УЕЙНМАН
Оператор КРИСТОФЪР ФАЛУНА
По идея на ДЖ. ТРОПЪР & Д. ШИКЛЪР
БАНШИ III 3. РАЗНИ ПРОБЛЕМИ
Сценарий ДЖЪСТИН БРИТ-ГИБСЪН
Режисьор МАГНУС МАРТЕНС
Каза, че си останал заради мен. - За да се уверя, че си добре.
Но не съм.
Чуй ме...
Пистолетът в лицето май не те изненадва.
Явно постоянно се озърташ през рамо.
Кой си ти?
Специален агент Робърт Филипс, Вътрешни разследвания, ФБР.
Не знаех, че ФБР има такъв отдел. - Това е защото не си полицай.
Ще имаме достатъчно време да поговорим за това.
Защо не започнеш да се обличаш?
Имаше време, когато аз те гледах как спиш.
Беше много красиво дете,
с много голямо бъдеще.
Никога не съм искал да те разочаровам, майко.
Кай.
Ти не можеш да ме разочароваш.
Просто ми се иска да вярвам, че си бил удовлетворен.
Кой ще те обича, Кай? Кого ще обичаш ти?
Г-н Проктър.
Исках само да видя дали сте добре.
Обещай ми, че след като си отида,
ще махнеш Ребека от тази къща.
Това не е редно. Не е здравословно.
Обещай ми.
Не трябваше да я оставям.
Не трябваше да я оставям
във фермата при баща ми. - Всичко е наред.
Тя се е нуждаела от мен, през всички тези години...
Тя все още се нуждае от вас. А вие сте до нея.
Здрасти.
Знаеш ли, казват, че домът на човек
е прозорец към съзнанието му.
Да, чувал съм го.
„Глок 17“.
9-милиметров. Сериозно? - Да.
Върши работа.
Трябва да знаеш нещо за мен. Шефовете ми искат резултати,
но изобщо не им пука как ще ги постигна.
Така че, на твое място, аз щях да бъда... внимателен.
Същото важи и за теб. - Съгласен.
Защо не си ги сложиш?
Значи ти си лошото куче пазач на Проктър.
От тук не ми се струваш много опасен.
Ето какво ще направя.
Първо ще убия теб.
След това ще вляза вътре, бавно ще изкормя шефа ти
и захаросаната му племенница.
Няма да стане.
Нола.
Остави ме да умра. - Ти вече умря.
Време е да започнеш да живееш отново.
Какъв е пък тоя подслушвател? - Точно каквото означава.
Подслушва и записва информация от смарт карти.
Така крадем самоличностите им,
за да направя лични карти за нас.
Ами, така кажи де. Не е трудно, нали? - С теб никога не е лесно.
Този е твоят. Искам да...
Работи.
Опитай да не се издъниш.
За трети път тази седмица. Май се опитват да ми кажат нещо.
Трябват ми шест карти. И не мърдай с устни, докато броиш.
Добре, трябва да го взема. - Не, още три.
Времето ни изтича.
Още една.
Изпуснах едни ключове... а, ето ги.
Още една. - Благодаря ви.
Готово, изчезвай от там. - Имам важна бизнес среща,
а без тях няма как да стигна, много ви благодаря.
Какво?
Щом влязохме само във фоайето, защо ме накара да нося костюм?
Защото изглеждаш тъпо в дочен гащеризон.
Можем да тръгваме.
Аз предпочитам класически рок, но кънтрито някак успокоява душата.
Как ме намери?
Аз имам специална работа в Бюрото.
Оправям определени проблеми, разследвам мъртви и изчезнали агенти.
Разбира се, изчезналите почти винаги се оказват мъртви.
Като Джим Расийн?
Намерих тялото му край една ферма в покрайнините на Ню Йорк.
Наистина? - Каквото беше останало от него.
Беше обгорен почти изцяло.
Но не и куршумът, който го е убил. - „Глок“, 9-милиметров?
Не, пушка 7,62 мм. - Това не е ли интересно?
Не толкова, колко дебелото досие, което ти е водел.
Оказва се, че крадецът на диаманти, издирван от нюйоркската полиция,
се е появил като новия шериф на Банши, Пенсилвания.
Това е голяма крачка. - Да, и става още по-интересно.
Особено частта за стрелбата в църквата.
Изисква се голям кураж да очистиш човек като Рабит по този начин.
Също колкото и бивш затворник
да се представя за шериф.
Поласкан съм, обаче си губиш времето.
Ти знаеш това-онова за загубеното време, а?
Не го разбирам. Можел си да отидеш навсякъде.
Да намериш някой плаж в рая, всяка вечер да имаш различна мулатка.
Аз определено бих го направил. Но не и ти. Ти си дошъл в Банши.
Правиш се на актьор пред жената, откраднала 15 години от живота ти.
Сигурно е страшна работа.
Или у теб има нещо, което още има нужда да бъде наказвано.
Ти какво мислиш? - Мисля, че много говориш.
Третата ми бивша жена ми казваше същото.
Добре, слизай. - Пускаш ли ме?
Не, пускам те да пикаеш. До града има много път.
Няма нужда. - Не те моля. Тръгвай.
Ако опиташ нещо... - Ще ме застреляш, знам.
Знаеш ли какво?
Промених си решението. Не ми се връща в Ню Йорк.
Казваш го, все едно имаш избор. - Човек винаги има избор.
Искам да съобщя за обир в хранилището на „Кепитъл даймънд“.
Аз съм детектив Джулиъс Бонър. Моят екип те хвана тази вечер.
Поздравления. - И сам можеш да се сетиш,
че онзи, за когото работиш, те е накиснал.
Може ли?
Да ти предложа нещо за пиене, докато чакаш?
Кафе? Чай?
Нещо по-силно?
Знаеш, че те очаква затвор, след този разговор.
Доста години няма да видиш дома си.
Събуди се, задник.
Ето го и него.
Извинете за забавянето.
Надявам се, че моите помощници са ви посрещнали подобаващо.
Както виждате, комфортът е с висок приоритет,
за човек с моите размери.
Пътуванията са неизбежни, но колите, бусовете, самолетите...
Те са унизителни за мен.
Хапвай салата понякога.
Тези шеги са под достойнството ни. - Няма как да знам.
Нямам никаква представа кой си ти, мамка му.
Казвам се Реймънд Уолтън Брантли.
Откраднал си парите от тоя Брантли?
Видях нещо, което не трябваше. Брантли е параноичен ненормалник.
Да? Не?
Може би?
Единственото, което знам със сигурност, е кой не си.
Ти не си Лукас Худ.
Не е ли така?
Всичко е наред. Въпреки злобния побой,
агент Филипс, от отдела за плъхове на ФБР,
беше тих като мишле.
Къде е Джейсън Худ?
Нямам представа кой е той. - Нима?
Да. Не.
Може би.
Той е мъртъв.
Мъртъв е...
Дай ми Джейсън Худ, и агент Филипс повече никога няма да те притеснява.
Честно казано, агент Филипс никога не ме е притеснявал особено.
Ако можеш да си стигнеш патката, защо не вземеш да си го начукаш?
На твое място сериозно бих обмислил
в каква позиция се намирам.
Може би имаш приятелка.
Стои сама в тъмното, чака и се чуди какво се е случило.
Казах ти, че трябва аз да се погрижа за Проктър.
Скоро ще имаш възможност. - Само това повтаряш.
Нека го ударя там, където боли.
Да покажем на Проктър кой е шефът. - Още не си готов.
Не ме карай да повтарям.
Чейтън.
Излезте за малко.
Здравей, Томи.
Не съм идвала тук от гимназията.
Не трябваше да идваш тук.
Защо открадна оръжието? Ако не те познавах,
щях да си помисля, че обучаваш армия.
Но това би било лудост, нали? - Лудост.
Лудост е да допуснеш резерватът да бъде корумпиран като техния свят.
Но това е по вина на Лонгшадоу и Джордж Хънтър.
Наричат ни престъпници и бандити. Отнасят се все едно ние сме проблемът.
Защото използвате само насилие. - Браня земята ни от хора като Проктър.
Но единствено нараняваш своите. - Това е по-важно от отделния човек.
Кажи го на убития червенокст, изваден от басейна на Проктър.
Или на онзи в Спешното. - Те са жертви на праведна война.
Когато бяхме деца и с Томи дойдохте да живеете при нас,
ти беше много срамежлив.
Много нежен.
Казвах на всички, че си ми истински брат, защото исках да е така.
А сега не мога да те позная.
Определено носиш на много бой, признавам ти го.
Защо просто не му кажеш истината? Той знае, че лъжеш.
Нищо не знае. Само мисли, че лъжа. - Каква е разликата?
Филипс, това е психология за начинаещи.
Физическото преимущество се преодолява само чрез психологическо.
Точно така, знаеш го. - Само че проспах тая лекция.
Не е вярно.
Можем да се надлъгваме колкото искаш, но знаеш, че няма да се измъкнем живи.
Мисля, че тук съм по-добре, отколкото бях в колата ти.
Значи трябва да се запиташ колко точно е побъркан светът ти.
Замислял съм се. - Навремето успял да излъжа
много откачени хора, но ти...
Нали няма сега да се откажеш от мен? - Не. Никакъв шанс.
Докъде бяхме?
Тъкмо ме питаше за Джейсън Худ.
А ти ми каза да си го начукам. - Явно се харесваме.
Ще те убия, мамка ти.
Емили аз съм. Само да чуя как си.
Както и да е, обади ми се.
Всичко наред ли е? - Напълно.
Аз изчезвам.
Нещо ново от Худ? - Не, нищо.
Да направим офиса му стая за игри, а? - Всъщност малко се тревожа.
Цял ден опитвам да го открия. - Наистина?
Бумагите няма да избягат. Защо не отидеш да провериш?
Добре. Благодаря, Брок. - Разбира се.
Обади ми се, като го намериш. - Добре.
Тръгваш ли? Нещо интересно?
Не, ще пия по едно с един стар приятел.
Какви ги надробих и аз, Платина...
Извинявай.
Има и по-лоши неща от това, да се чукаш с бившата си жена.
Знам. Но при нея винаги има и лоша страна, не знаеш каква е.
Никой не те е карал насила.
Така е, знам.
Обаче е сложно.
Как така все се чукате с когото не трябва, а после е сложно?
Ами, просто... - Не.
Понякога, когато... - Тя много добре знае какво прави.
Правиш точно това, което иска тя.
Побъркваш се заради оная й работа.
Знам, знам...
Знаеш какво трябва да направиш, но няма да го направиш.
Ти си мъдра жена, Платина...
Хей, кретен!
Ако го убиеш, никога няма да разбереш каквото искаш.
Агент Филипс е прав.
Ще ми кажеш ли къде е?
Изкарай го да подиша!
Добър ден, помощник. Да ти предложа нещо?
Не, благодаря. Виждал ли си шерифа?
Днес не дойде на работа. - Не, не съм.
Но ще се появи, винаги го прави.
Познаваш го доста добре, а? - Мога да кажа същото за теб.
Дали?
Не съм много сигурна.
Някой хора ги познаваш, преди да ги опознаеш.
Може би. Това щеше да звучи по-добре, ако бях пила няколко бири.
Без съмнение.
Добре, ако го видиш...
Разбира се.
Сега или никога, хитрецо. Къде е Джейсън Худ?
Мъртъв е! Мъртъв е, мамка му, казах ти.
И защо да ти вярвам? - Защото аз го убих.
30 секунди. Ако не ти повярвам, падаш под камиона.
Хлапето ми предложи 50 бона да убия твоя човек с костюма.
25 преди, 25 след това. - Ти си убил Куентин?
Ами, не беше лесно, но да.
Продължавай.
След като убих Куентин,
Джейсън не искаше да ми плати и заплаши, че ще ме издаде.
Ти си го убил и си взел парите. - Така беше справедливо.
Къде са парите ми сега? - В Банши.
Всичките? - Да.
И колко, точно, са всичките?
Брантли обича лично да се занимава с този тип неща.
62 000 долара.
Ще те върна вкъщи.
Ще ми покажеш трупа на Джейсън. Ще ми върнеш парите.
Какво ще те спре да ме убиеш, след като го направя?
Ти не си в списъка.
Явно ще трябва да пътувам на юг, след като си взема парите.
За съжаление, вашият дом, агент Филипс, не ни е по път.
Уонда, кажи на г-н Коул да отбие.
Помощниците ми ще ви изпроводят.
Къде, по дяволите? - На добър час, агент Филипс.
Тръгвай.
Уонда, кажи на г-н Коул да ни върне в Банши.
Момчетата ще ни настигнат.
И ми приготви един бърбън, с лимонов сок и захар.
Веднага, г-н Брантли.
Връщаш се в килията.
Чака те присъда 8-10 години. С животът ти е свършено.
Стой долу!
Провери задните стаи.
Рейвън, аз съм Брок. В „Савой“ има въоръжен грабеж.
Нападателите са петима, вътре има двадесетина цивилни.
Ставай.
Куентин беше като булдог.
Никой не можеше да му се опре.
Кажи ми, как го победи? - Нищо няма да ти казвам.
Не и докато не ми кажеш защо си дошъл чак до тук,
заради задник като Джейсън Худ.
Ти не би пътувал през цялата страна само заради 60 бона.
Аз бих пропътувал цялата страна само заради 50 цента.
Започвай да копаеш.
Тялото ми ме предаде. Или аз предадох него.
Не мога да правя нещата, които за теб са даденост.
Да отида до бакалията, да седна да вечерям в ресторант.
Вече не мога дори да чукам.
Остана ми само тефтера.
Аз следя счетоводството си стриктно.
Няма дори сбъркана запетая.
Тайната е в подробностите.
А човек като мен има само това.
В такъв случай сигурно ще искаш да чуеш последните думи на Джейсън.
Кажи ми какво е казал.
Каза да ти кажа...
че скоро ще види дебелата ти мутра.
Стой тук.
Какво правиш? Не!
Ти го изпий.
Г-н Коул.
Уонда, къде са патроните? - В шкафа, долу, вдясно.
Гледай настрани. Чуйте ме всички.
Не сме дошли да ви убием, но когато приключа тук...
ще си търсите нова работа.
Пуснете оръжието! Горе ръцете! Да не си посмял!
Никой да не мърда!
Казах да пуснете оръжието.
Синко, ако ножът доближи врата й, ще ти отнеса шибаната глава.
Уонда.
Шерифско управление! Веднага пуснете оръжието!
Томи, аз съм Били Рейвън!
Предайте се веднага и никой друг няма да пострада.
Никой друг, освен теб, ченге.
По дяволите, Томи, послушай ме.
Алма, изпрати линейки в „Савой“.
Аз ще проверя отзад.
Не мърдай. - Начукай си го!
Рейвън, всичко наред ли е? - Да.
Нож!
Къде е Худ, мамка му?
Достатъчно дълбока е.
Обърни се.
Не трябва да го правиш.
Убийството на федерален агент се наказва със смърт.
Сбогом.
Аз не убих Расийн. - Знам.
Тогава какво правиш тук?
Бях любопитен. Задачата ми беше да открия изчезнал агент.
Ти не си част от историята. Бюрото не знае нищо за теб.
Тогава защо да не оставя и теб в тази дупка?
Не опитваш да се спасиш особено.
Това важи и за двама ни.
Съгласен.
Значи всичко е точно?
Да.
Всичко е точно.
Но трябва да знаеш...
Трябваше да се застраховам,
докато мислех, че си такъв, какъвто явно не си.
Какво си направил?
Съжалявам.
Дори не знаем как да те наричаме.
Какво има?
Какво?
Проклятие!
С твоя живот е свършено.
Работя сам. - Имало е още някого с теб.
Не сте хакнали от разстояние една от най-модерните системи,
докато сте се спускали от покрива,
така че ставате трима, без да броим г-н Рабит.
Мислиш, че работя за някакъв злодей, който се нарича г-н Рабит?
Да! Точно това мисля! Дай ми Рабит!
Дай ми го и ще сключим сделка.
Ще получиш 18 месеца, ще бъдеш навън след година.
Бих ти предложил закрила на свидетелите, но нямаш самоличност,
така че няма да ти трябва нова.
Кой си ти, по дяволите?
Знаеш, че те очаква затвор, след този разговор.
По отпечатъците ти не излиза досие. Дори не знаем как да те наричаме.
Ти си призрак... С живота ти е свършено.
Доста години няма да видиш дома си.
Връщаш се в килията, а утре, по това време,
ще чакаш процеса си в „Райкърс“.
Очевидно е, че е дело на Рабит.
Мислиш, че работя за някакъв злодей, който се нарича г-н Рабит?
Дай ми Рабит! Дай ми го и ще сключим сделка!
Добре.
Кажи името си за протокола. - Джон Смит.
Какво правиш, ебаваш ли се? - Не, ти се ебаваш с мен.
Сделката е истинска. Каза, че си готов да се договорим.
Добре, но няма да седя тук, и да ти върша шибаната работа.
Подписваш смъртната си присъда.
Превод и субтитри ПЕТЪР ХАРАЛАНОВ
© TRANSLATOR'S HEAVEN MMXV http://subs.sab.bz