Кой си пък ти?
АНТЪНИ СТАР
ИВАНА МИЛИЧЕВИЧ
УЛРИХ ТОМСЕН
ФРАНКИ ФЕЙСОН
ХУН ЛИЙ
РЪС БЛЕКУЕЛ МАТ СЕРВИТО
ДЕМЕТРИУС ГРОСЕ
ТРИЕСТ КЕЛИ ДЪН РИАН ШЕЙН
ЛИЛИ СИМЪНС АНТЪНИ РУВИВАР
БЕН КРОС
Музика МЕТОДИК ДАУТ
Монтаж МАЙКЪЛ РУСКИО
Костюми ПЕЙША ПРУТИ
Декори ДЖ. КЕСЪЛС Оператор КР. ФАЛУНА
По идея на ДЖ. ТРОПЪР & Д. ШИКЛЪР
БАНШИ II 9. ЗАВРЪЩАНЕ У ДОМА
Сценарий ДЖОНАТАН ТРОПЪР Режисьор ГРЕГ ЯЙТАНЕС
Кой си ти? - Вече ти казах.
Дойдох да приема Христа.
Много скоро ще се срещнете.
Въпросът е колко ще страдаш преди това.
Що за свещеник си ти, мамка му?
Мери си приказките. - Да ти го начукам, копеле.
Няма нужда от псувни.
Останете при този объркан човек. Опитай да му покажеш светлината.
Мислех, че никога няма да се разкара.
Това не е необходимо.
Затваряй си устата.
'Баси!
Дръжте го! Трябва ми жив!
Мамка му!
Добро утро на всички. - Здрасти, мамо.
Много е готин. - Супер е.
Как спа? - Добре.
Харесва ли ти? И на мен, жесток е.
Хайде да излезем, да покараме. Ще направиш ли някой номер?
Това ми липсва.
На мен ми липсваше ти.
Мислиш ли, че ще можем отново да имаме това?
Не знам.
Може би не точно това, но нещо различно.
Нещо по-добро?
Съжалявам, че те излъгах.
Знам.
Когато лъжеш твърде дълго, започваш да мислиш, че е истина.
Алма.
Докладът за Проктър, навита ли си? - Това изглежда доста работа.
Колко ще ми струва? - Шегуваш ли се?
Щом е Проктър, е безплатно. - Благодаря.
Пък и ти ще оплескаш нещата.
Емет. - Шерифе.
За тях ли си дошъл? - Не.
Не заслужавам тази значка. - Стига. Никой не я заслужава повече.
Говори ли с прокуратурата? - Остави аз да се тревожа за тях.
Онова, което направих... - Си го заслужаваха.
Но не от мен. - Ако не от теб, то...
Емет, има си правила, но има правилно и грешно.
Но има и Бог. - Да, но той не е толкова забавен.
Тази работа ме променя. Не искам да се превърна в такъв.
И какво ще правиш? - Сестра ми живее във Флорида.
Ще отида там за известно време.
Да видя как е.
Не ми е приятно да те губя.
Успя да заблудиш всички, но не и мен.
За кое? - Знам, че си добър човек.
За мен беше чест.
За мен също.
Човече, дай ми малко повече морфин.
Направо умирам.
Звъня ви от един час.
Къде се дянахте, мамка му?
По дяволите. - Точно така.
Кажи на Проктър, че не им казах нищо.
Когато дойдоха при мен, вече знаеха всичко.
Какво правиш бе? Това ми е морфинът!
Той няма да ти трябва повече.
Плащахме ти да превозваш стоката на г-н Проктър
и да си затваряш устата, но ти се разприказва с полицията.
Затова г-н Проктър ме помоли да те информирам,
че повече няма да имаме нужда от твоите услуги.
Какво правиш тук, Шугър? - Ти дойде, когато аз бях на топло.
Просто ти връщам услугата. Да видя дали имаш нужда от нещо.
Ами?
А къде беше приятелството ти, когато Худ е съставял плана си?
Едно предупреждение стигаше. - Худ не се съветва с мен.
Ами? А ти щеше ли да ми кажеш?
Кай.
Познавам те от дете.
Може да не сме приятели, но сме семейство.
Не сме семейство. Вече не.
Ти сам го избра.
Повече не идвай тук.
Кай, не трябва да става така.
Напротив, трябва. Простих ти, заради годините, които излежа.
Но когато изляза от тук, ще тръгна след Худ.
И ако застанеш между нас, ще те поваля без колебание.
Не трябваше да идваш тук.
Имаме проблем по случая с Проктър.
Вземи сина си и повече не се връщайте.
Защо ми помагаш?
Знам какво е да си в капан цял живот.
Отидох да проверя Джулиет. Днес не е ходила на работа.
А ти? - Аз вече избрах.
Благодаря. - Тръгвай.
Ходих до детската градина. Взела е сина си посред бял ден.
Вероятно няма да се върне. - Умно момиче.
А Проктър? - Тя нямаше да свидетелства.
Лонгшадоу е много по-ценен.
Имат списък с хората, които е изнудвал за земята за казиното.
Мислиш, че той ще свърши работа? - Иска да разкара Проктър завинаги.
Скоро ще свалят обвиненията.
Няма за какво да се притесняваш. - Обаче се притеснявам.
Не се съмнявам в адвокатите на Проктър при такива обвинения.
Но ченгетата могат да докажат връзката му с казиното.
Трябва да обсъдиш това с него, когато излезе.
Защо сега? - Какво?
Проктър. Защо сега? - Нали затова съм тук?
Не знам защо си тук. Опитвах се да го осмисля -
процедури, закони - ти нямаш търпение за всичко това.
Ребека, чичо ти стигна много далеч,
но късметът му скоро ще свърши.
Със сигурност ще го осъдят, знам го, защото им помагам.
Защо ми го казваш?
Време е да вземеш решение.
Защо аз?
Харесвам те.
Заповедта е изрично за мазето, останалите стаи не влизат в нея.
Може да се оспори, че помещението, където е открито оръжието,
не влиза в заповедта за обиск.
Ще мине ли? - 50/50. Зависи от съдията.
Опитвам да те изкарам под гаранция. Ще настояват, че може да избягаш.
Но това го казват всички прокурори. Ще отнеме един-два дни.
А Лонгшадоу? - Това е съвсем друга работа.
Наистина ли ще го направи? - Стори ми се много решен.
Трябва да разберем какво има.
Приоритетът ми засега е да те измъкна.
Ще ти се обадя щом имам нещо ново.
Благодаря. - Ребека, ще бъда отвън.
Какво има?
Едно зло никога не идва само. - Тревожиш се за Алекс?
Чудесен момент е избрал да придобие кураж.
Не може ли Спърлинг да направи нещо? - Може би.
Може би. - Чичо?
Прибирай се, ще говорим утре.
Добре.
Имате още един посетител.
Майко. - Здравей, Кай.
Изглеждаш изморен.
Не съм изморен.
Просто по-стар.
Защо си дошла?
Ако майка чуе, че синът й е сам и в беда, идва.
Ами...
Аз съм сам от много години, майко.
През целия си съзнателен живот.
Също като мен.
Баща ми знае ли, че си тук?
Баща ти очаква разкаяние от всички, освен от самия себе си.
С възрастта търпението ми към арогантността,
прикрита като праведност, се изчерпва все повече.
Но все пак остана. - Все пак останах.
Бях възпитана да мисля, че няма друг начин.
Докато успях да го разбера, вече бях старица.
Аз те провалих, Кай.
Позволих на догмата на слепите да определи съдбата ти,
вместо да те предпазвам,
както всяка майка на света предпазва децата си.
И като те виждам тук, знам,
че ние те вкарахме тук.
Баща ти и аз.
Каквито и да са престъпленията ти,
те са мои престъпления.
Може ли да дойда пак?
Да.
Мога ли да ви помогна? - Капитан Джулиъс Бонър, полиция.
Значи не идвате да се молите? - Не. Помагам на ФБР.
Къде е агент Расийн? - Не знаят къде е.
Сигурно затова ме изпратиха - да видя дали вие знаете.
Не съм го виждал наскоро. Не беше в добро здраве.
Но е идвал от време на време.
Да, търсеше брат ми. - Значи не знаете и той къде е.
Ако знаех, щях ли да ви кажа? - Предполагам, че не.
Едва ли ще позволите да претърся.
Стига да имате заповед.
Защо е този интерес? Сигурно имате и по-важни случаи.
Да. Но човек не може да забрави онзи, който му се е изплъзнал.
Навремето почти го хванах.
Заловихме едно хлапе, което работеше за него. Диаманти.
Рабит го беше издал.
Опитах се да го убедя,
но хлапето беше вярно.
Всички живеем и умираме според своите принципи.
Разбира се.
Е, приятен ден, отче.
Приятен ден.
Приближават. Снощи онзи, а сега и ченгето.
Скоро ще бъдат тук.
Надявах се да съм по-силен, когато се изправя срещу тях.
Беше грешка да изпращаме убиеца.
Трябваше да изчакаме да оздравееш. - Грешката беше нейният провал.
Нямаше как да го предвидиш.
Кой си ти бе? - Санитар.
А онзи, който нахлу вчера? - Оказа се доста находчив.
Болниците са малко, ще го намерим.
Къде съм? Прострелян ли съм? - В Презвитерианската. Блъснат от кола.
Той ще успее да им каже. - Зависи, беше ранен лошо.
Откога съм тук? Ченгетата тук ли са? - Не знам, на смяна съм от обяд.
Извиках всички. Ще бъдем подготвени.
Какво правиш, не ставай. - Къде са шибаните ми дрехи?
Ще ме убият, човече. - Никой няма да те убие.
Ще ме убият. - Имаш сътресение.
Майната му, разкай се! - Помогнете ми!
Извинявай за закъснението. - И аз току-що идвам.
Лора, може ли едно кафе?
Взривиха я преди няколко дни. Лаборатория за екстази.
Проктър? - Не можем да го докажем, но да.
Извиках екип от АКН, но първо трябва да ни открият.
Значи не е било злополука. - Един камион е влязъл през стената.
Защо ми го показваш? - В деня преди експлозията
с Худ и Емет разпитвахме едни. Разбрахме, че там правят дрогата.
Худ искаше да обвини Проктър, но не можеше.
И после го взривяват. - Просто така.
После го арестува със заповед, на базата на таен свидетел.
Не бих си заложил главата на основанията за тая заповед.
По дяволите.
Какво е намислил?
Джордж. - Тежък ден?
Напоследък са все такива. Питие?
Голяма каскада направи със съвета.
Джордж, не бъди обидчив.
Хората гласуваха по съвест.
Сигурно си чул, че твоят добър приятел Проктър отново е в ареста.
Проктър не ми е приятел.
Дори ще се погрижа обвиненията да издържат в съда.
Може би съм те подценил.
Може би ти си подценил мен.
Този кинжал е бил на прапрадядо ми.
Предава се като тотем на първородния син
от всяко поколение, когато навърши пълнолетие.
Досега всеки мъж,
който е носил този нож, е имал повод да го използва.
Аз нямам синове.
Това ли е твоят повод, Джордж?
За това ли си дошъл?
И аз така си мислех.
Беше трудно да го осъзная.
Дъщерите обичат бащите си.
Моят беше много любвеобилен, много внимателен.
Държеше ме в малкия си свят, и аз нямах с какво да го сравня.
И какво се промени? - Децата в училище.
Започнаха да ме дразнят. Знаеш какви са децата.
Веднъж се прибирах от училище и минах покрай будка за вестници.
Снимката на баща ми беше на всички първи страници.
Купих си един и го прочетох.
Бях малка и не разбрах много, но разбрах достатъчно.
Пишеше, че е убивал хора.
Оставих вестника под възглавницата му и си легнах да спя.
На сутринта той седеше в стаята ми, в един люлеещ стол в ъгъла.
Просто се люлееше напред-назад и ме гледаше.
За първи път се изплаших от него.
Боже.
Но тогава той ме прегърна,
сложи ме в скута си, аз не се бях разсънила...
Целуна ме по главата и започна да ме люлее,
а аз започнах да се унасям.
Той беше моят татко.
Стига толкова. Ще имаме време да ми разкажеш и останалото.
Да, по-добре да си вървя. - Не.
Не.
Не трябва.
Добре ли си?
Просто се замислих за Емет.
Не мога да повярвам как превъртя.
Не мисля, че е превъртял. Направил е съзнателен избор.
Наранили са семейството му
и е искал да си платят. - Ние щяхме да го направим.
Трябвало е той да го направи. Замисли се за теб и Брийс.
В определена ситуация всеки от нас би постъпил точно като Емет.
Ситуация, в която обстоятелствата са по-важни от последствията.
Всеки ден отиваме на работа в Кади, трябва да раздаваме правосъдие,
но всъщност просто налагаме правилата.
Истинското правосъдие...
То е лично.
Понякога можеш да го получиш само със собствените си ръце.
Много ме плашиш, когато започнеш да говориш така.
Ти искаше да говоря повече. - Да, но май съм сгрешила.
Ти си единственият шериф, който не си вдига телефона.
Какво? - Веднага идвай в Ню Йорк.
Много загазих, човече. - По-бавно, къде си?
В Презвитерианската болница, в стая 307, ето къде съм.
Ако Рабит те изпревари... - Намерил си го?
Да, намерих го. И сега той ще намери мен.
Тръгвам.
Какво става? - Трябва да тръгвам.
Просто така? Нямам ли право да знам?
Имаш, просто нямам време.
Ще се върнеш ли? - Не тази вечер?
А изобщо някога? - Не знам.
Тогава не отивай. - Трябва.
Повече не мога така. Аз дори не те познавам.
Знам.
Съжалявам.
Здравей, Брок. - Мамка му. Извинявай.
Няма нищо. - Не очаквах никого, очевидно.
Не се притеснявай. - Какво правиш тук?
Аз съм нощна смяна. - Трябва да пътувам извън града.
Къде отиваш? За колко време? - Не е важно.
Ти командваш. - Да, последният път мина добре.
Худ.
Кой си ти?
Ти си добър човек, Брок. Пази се.
Очакваш ли някого? - Не. Аз ще отворя.
Ти очакваш ли някого?
Худ, какви ги вършиш? - Кери тук ли е?
Майтапиш ли се? Начукай си го. - Гордън, всичко е наред.
Друг път. - Какво става?
Какво? - Джоб е открил Рабит.
Господи. Къде? - В Ню Йорк.
Джоб е ранен, аз отивам. - Идвам.
Остави ни за малко. - Трябва да тръгваме.
Това е първата ти вечер вкъщи. - Знам, но ако Рабит е в Ню Йорк...
Това не е нормално. - Знам.
Трябва да го направя, да защитя семейството ни.
Как да спасим семейството си, като той все се появява?
Това какво общо има с теб? Не гледай нея, говориш с мен.
Нямам време за това, ти остани. - Престани да говориш на нея.
Не ми обръщай гръб. - Гордън, спри!
Колко пъти ще проваляш живота ни? - Това няма нищо общо с теб.
Ти не разбираш. - Защитаваш ли го? Чукаш ли се с него?
Това ли е? Тогава какво е?
Ако не свали пистолета, ще го убия.
Ти ще убиеш мен? Не ми се вярва. - Не ми пука какво ти се вярва.
Не знаеш какво става, дръпни се. - Ще ти пръсна главата!
Той е бащата на Дейва!
Какво?
Какво каза?
Гордън...
Ще ти кажа всичко.
Но сега трябва да отида.
Трябва да отида.
Защо? - Защото трябва да го убия.
Или ще умра, докато опитвам.
Сериозна съм. Или умира той, или ние, нищо по-малко.
Напълно съм съгласен.
Така ли се поздравява стар приятел? - Задник.
Можеш ли да се движиш? Хайде, ще ти помогна да...
Изстрели на третия етаж.
Извикайте полиция. Пусни пистолета!
Пусни го! Пусни пистолета!
Покажи се и пусни пистолета.
Пусни я!
Ще й пръсна главата.
Аз съм дъщерята на Рабит.
Сигурен ли си, че иска да умра? - Престани да говориш.
По-добре да си сигурен, преди да дръпнеш спусъка.
Ще я убия.
Не, няма.
Имаше още един. - Говорете си после, да изчезваме.
Да тръгваме.
Затворете и четирите стълбища.
Внимавайте. Стрелецът може още да е тук.
Вие сте с мен.
Заобиколете от тук. Ще се срещнем в спешното.
Кучият син! Дръпни се!
Какво си мислеше, да се опитваш да го пречукаш сам?
Видях възможност.
Щях да го пречукам на място, ако не беше психясалия свещеник.
Свещеник? - Юлиш.
Познаваш ли го? - Чичо ми.
Не съм го срещала лично, но баща ми говореше за него.
Мисля, че се страхуваше от него. - Цялото семейство ли сте психопати?
Ще нападнем утре. - Знам разположението.
Ще дойда с вас. - Едва си стоиш на краката.
Просто сътресение. Ти получаваш такива ежедневно.
Не искам да знам какво е в главата ти.
Не бива да ни забавяш.
Страшен арсенал. - Трябваше да тръгнем набързо.
Пони още ли продава оръжие?
Пони продава свирки в затвора.
Но знаеш ли кой друг продава?
Наистина? - Щях да знам, ако е мъртъв.
Кой? - Един стар приятел.
Той има странно виждане за значението на думата „приятел“.
Дали ме помни? - А ти искаш ли да те помни?
А хората ти?
Мъртви са.
Значи са дошли. - Да.
Прекарах петнадесет години в търсене на дъщеря си.
А сега тя ме преследва.
Кажи ми, Юлиш.
Наистина ли вярваш в бог?
Да, наистина.
За мен...
бог винаги е бил нещо, измислено от хората.
За да не се чувстват самотни.
А сега...
съм по-самотен отвсякога.
Не ти вярвам.
Не ми дреме.
Но вместо да търся бог...
аз се моля...
той да не съществува.
Защото ако съществува...
жив или мъртъв...
аз никога няма да намеря покой.
Греховете ми ще ме преследват дори в отвъдното.
Превод и субтитри ПЕТЪР ХАРАЛАНОВ
© TRANSLATOR'S HEAVEN MMXIV http://subs.sab.bz