Напоследък мислих доста.
Май е време да се махна.
Къде ще отидеш? Какво ще правиш?
Най-добрият вариант е да си тръгна.
На хората около теб им се случват гадости.
Правилата тук са различни. - Все същите са си.
Още откакто първият човек е хванал един кол
и е пребил втория човек с него.
За хора като теб и мен не са нужни решетки.
Ние сами си създаваме килията.
Винаги когато помисля, че съм открил посоката,
нещо се случва и ме просва по задник.
Не знам какво предстои, но наближава.
АНТЪНИ СТАР
ИВАНА МИЛИЧЕВИЧ
УЛРИХ ТОМСЕН
ФРАНКИ ФЕЙСОН
ХУН ЛИЙ
РЪС БЛЕКУЕЛ МАТ СЕРВИТО
ДЕМЕТРИУС ГРОСЕ
ТРИЕСТ КЕЛИ ДЪН РИАН ШЕЙН
ЛИЛИ СИМЪНС АНТЪНИ РУВИВАР
БЕН КРОС
Музика МЕТОДИК ДАУТ
Монтаж Е. ФЛЕМИНГ & М. РАЙТ
Костюми ПЕЙША ПРУТИ
Декори ДЖ. КЕСЪЛС Оператор КР. ФАЛУНА
По идея на ДЖ. ТРОПЪР & Д. ШИКЛЪР
БАНШИ II 6. АРМИИ ОТ ЕДИН
Сценарий ДЖОН РОМАНО Режисьор БАБАК НАДЖАФИ
Кой е паркирал тук, по дяволите? - Не е местен, със сигурност.
Мисли, че като има скъпа кола, може да спре пред колоната.
Все едно показва какъв е отворко.
Жестока машина.
Трябва да се изпикая. - Побързай.
Имаме разписание.
Сигурно струва цяло състояние.
Какво става? Няма да те ухапе.
Простете, господа. Сега ще я махна от пътя ви.
Мамка му. Агент 007. - По-скоро Остин Пауърс.
Агент педал защо не си вземеш колата и не се разкараш от страната ни?
Не бива да пушиш по бензиностанциите.
Първо безопасността, после забавленията.
Абе, ти за какъв се мислиш?
Алекс Лонгшадоу. Какво те води насам?
Каквото и да е, можеш да говориш пред нея.
Джордж Хънтър иска да ме свали.
И? - Събрал е нужните гласове.
Май имаш сериозен проблем.
Ако Хънтър стане вожд, няма да припариш до казиното.
И ти винаги си казвал същото.
Аз съм млад, както често обичаш да казваш.
Може да си променя решението.
Донеси ми списъка. - Какъв списък?
Със съветниците, които ще гласуват срещу теб.
Срещаща е идната седмица. - Предостатъчно време.
Добре. Благодаря. - Не ми благодари.
Все пак сме партньори.
Партньори. - Да.
Това е новата ти самоличност.
Паспорти, кредитни карти, документи.
Пази ги, ясно? - Страхотно.
Не ги разнасяй насам-натам. Не благодари на мен, а на Джоб.
Съжалявам, приятел. Отваряме по обед.
Господа, за мен същото, като на моя приятел Джейсън.
Здравей, Джейсън.
Казах, че е затворено.
Къде са парите, Джейсън? - Не знам за какво говориш.
Знаеш кой съм, нали? - Да.
Значи знаеш, че говоря сериозно, като казвам, че те питам за последно.
Къде са шибаните пари?
Шугър, тук не е ли забранено да се влиза с оръжие?
Да, никакво оръжие.
Чу ли, Детелина? Никакво оръжие.
Значи май ще имаме проблем.
Добре ли си? - Да.
Какви пари?
Защо казиното е толкова важно за теб?
То ти носи само проблеми. Имаш и други бизнеси.
Не храня илюзии какъв съм. Другите ми бизнеси ще ме убият.
Но няма да оставя нищо след себе си. И тъй като нямам деца...
Казиното се охранява от полицията,
то е законното убежище, от което имам нужда.
Нещо, което да остане, когато мен ме няма.
Сега разбираш ли?
С шериф Худ пиехме кафе и двама влетяха тук, гонейки се.
Някога виждал ли си ги преди? - Никога. Спореха един с друг.
Помощник. - Добре ли си?
Единият имаше силен британски акцент. - Кой стреля първи?
Трябва да внимаваш повече. - Все още съм жив и здрав.
Денят едва започна, а имаме стрелец на свобода.
Добре съм, ясно?
Пуснахме червения ягуар за издирване. - Да, лесно се забелязва.
Мамка му.
Защо всяка отрепка с автомат идва в Банши да стреля по теб?
Само така ти се струва.
Добре ли си? - Да, благодаря.
Успя ли да го видиш добре? Защото по случайност си бил тук?
Да, аз живея тук. - Това поне май е истина.
Това не е най-удачният момент да се заяждаш с шерифа.
Току-що са стреляли по него. - Стига, Емет.
Не се ли чудиш защо все му се случва? - Да, но той все пак е шефът.
И нямаме право да се съмняваме? По това се различаваме с теб.
Разликата е, че ти още не можеш да приемеш факта, че той е шефът.
Кой ще плати за всичко това?
Кой е англичанинът? - Куентин. Той е биячът на Брантли.
От когото си откраднал парите? - Да.
Виждал съм Куентин само веднъж. За него се носят легенди.
Веднъж се изправил срещу четирима... - Супер. Колко пари си взел?
Мисля, че бяха пари за дрога. Брантли се занимава с много неща.
Трябваше да взема парите от Юджийн и да ги му ги занеса.
Обаче си избягал с тях. - Защото се наложи.
Видях нещо, което не трябваше. Брантли е параноичен ненормалник.
Знаех, че ме изпращат някъде,
откъдето няма да се върна... - Млъкни.
За колко пари говорим? - 62 хиляди.
Паникьосах се! - Млъкни.
Къде са парите?
Мислех, че ако избягам далеч,
те ще забравят. - Да забравят?
Никога няма да го забравят. Тоя тип хора си имат правила.
Тук са 49, липсват ти 13 бона. Къде са?
Похарчих малко. Трябваше да живея с нещо.
Доста добре си си живял.
Трябва да се махна от тук. - И къде ще отидеш?
Той е на свобода. - Къде ще отидеш?
Къде ще отидеш? Проследил те е през цялата страна.
Ще те намери. Какво ще направиш?
Много се прецаках.
Няма измъкване от това.
Чуй ме. Джейсън, чуй ме.
Ще измисля нещо, ясно? Само се успокой.
Не мърдай от стаята.
Кажи го. - Ще стоя в стаята.
Добре.
Може да почистиш. - Да.
Гледай напред. Ръцете на волана.
Какъв изрод. Майка й също е пълно хахо.
Не трябва да идваш, знаеш го. - Просто трябваше да те видя.
Мамо, недей.
Дейва, намали.
Не може да продължаваш да се промъкваш и да оставяш играчки.
Това е ненормално.
Намали веднага.
Съжалявам, че те излъгах. Само исках да те предпазя.
Аз нямах майка, която да ме пази.
Моля те, намали!
Спирачка!
Веднага спри колата!
Мила, това съм аз.
Не знам коя си ти.
Здрасти, Шугър. - Как е, Брок?
Всичко е точно.
Опитвам се да открия Худ.
Мислех, че имате радиостанции. - Познаваш го, никога не я включва.
Минавах от тук и...
Как си, след тая чудесия вчера? - Не напълниха мен с олово.
Е, трябва да се връщам. Радвам се, че се видяхме.
Ще кажа на Худ, че го търсиш. - Добре, благодаря.
Добре ли сте? - Добре съм. Викахме й...
Какво стана, Дейва? - Нищо, беше злополука.
Глупости! Можеше да убиеш някого!
Те говореха гадости за мама.
Откачи и започна да кара бързо.
За малко да ни убие. - Съжалявам.
Съжаляваш? Можеше да ги убиеш. - Ти ще говориш с мен.
Ненормалната ти дъщеря застраши живота на моята.
Кажи още една дума за дъщеря ми и ще ти изтръгна сърцето.
Разбра ли, боклук?
Мамо. - Макс.
Ела.
Не знаех, че ще идваш. - Ами? Татко не ти ли каза?
Каза ми, но не ми каза кога.
Сега съм тук. Ела.
Как си? - Много се радвам да те видя.
Дейва не е вкъщи. - Знаеш ли какво?
Този път съм дошла само при теб. Покажи ми пак този номер.
Дай да я видя.
И си я намерил у тях? - Да. Защо шерифът има ваша снимка?
Нямам представа.
А онези, които са стреляли по него вчера?
Не сме идентифицирали трупа, а другият се измъкна,
така че засега нямаме кой знае какво.
Гордън, добре ли си?
Разбира се, Брок, чудесно.
Направо съм върха.
Ти ме помоли, нали помниш?
Извинявай, просто...
Не се справям много добре.
Слушай, остави ме аз да се тревожа за Худ.
Мисля, че нещата се изясняват. Трябва да бъдем търпеливи още малко.
Нали? - Да, добре. Благодаря.
Приятно място.
Шериф Худ.
Спрях да пия преди няколко години.
Не бях много добър пияница. Което май ме прави добър пияница.
Сега давам пиячката на птиците.
По някакъв начин това ме успокоява.
Не се криеш много старателно.
А ти не се биеш като шериф от малко градче.
Притежаваш умения, които не се учат, а се придобиват.
В миналото си всички сме били други, а?
Предполагам.
Хората като нас,
имат основание да се радват на дни като този.
Хората като нас?
Бойци.
Убийци.
Армии от един.
Аз не знам нищо за теб, но вече знам достатъчно.
С нашия начин на живот всеки ден може да ни е последен.
Рано или късно, да. - По-скоро рано.
Хайде да поговорим за пари.
Когато знам, че ще поостана някъде, винаги проучвам местната полиция.
Тренирах го през последните години - да влагам повече старание.
Когато разбрах, че името на шерифа е Худ...
Това усложни нещата.
Защо?
При други обстоятелства
двамата може би щяхме да се договорим, да покажем колегиалност.
Но един баща не се отказва от сина си.
Няма да си тръгнеш без него. - Няма.
Имам изрично нареждане да върна момчето и парите при Брантли.
Той държи лично да се оправя с подобни неща.
Значи... - Значи един от двама ни
ще трябва да убие другия.
А това е жалко, защото никой от нас не е виновен за тази каша.
Моят опит ми казва...
Че винаги е възможна сделка.
И моят опит казва същото, но в този случай не виждам...
Петдесет, плюс дължимите 62.
Значи ми предлагаш подкуп? - Не, подарък за спомен.
Бих предложил повече, ако имах.
50 хиляди, връщаш се и му казваш, че е мъртъв.
А ние с теб...
Ще можем да поживеем още някой ден.
Какво е това? - 13-те хиляди, които не ти достигат.
Даваш ми твоите пари? - Не, давам ги на Куентин. Тези също.
Какво правиш? - Договорихме се.
Не мога да ти го позволя. - Нима? Стига глупости.
Кога ще му ги занесем? - Не ние. Аз.
А аз какво да правя? - Качваш се на влака за Канада.
И си живей живота.
112 хил., всичко, което имам.
Няма ли да ги преброиш? - Само направи каквото се разбрахме.
Ще го направя.
Моите съболезнования. - Защо?
Защото така губиш сина си.
Загубих го. - Да се надяваме.
За доброто и на двама ни.
Защо ми помагаш?
Не си първият, допуснал грешка.
Случват се такива неща.
Г-н Проктър. - Джулиет.
Казвал съм ти да ми викаш Кай. За парите ли си дошла?
Ако може. - Разбира се.
Съжалявам. - Недей.
Никога не се извинявай за нещо, което ти дължат.
Просто понякога малко изоставам с наема и...
Всичко е наред.
Касата е в съседното помещение. Защо не дойдеш с мен?
Всъщност трябва да се връщам, за да освободя бавачката.
По-добре да тръгвам.
Остани само за малко.
Здрасти, Джейсън. Огащвай се.
Значи мина гладко? - Предполагам.
И сега си разорен. - Временно.
Доста пари, като за непознат.
Защо помогна на хлапето? Нищо не му дължиш.
Може би дължа на баща му.
В мазето ми се появиха плъхове.
Преди две седмици опуших и мислех, че са изчезнали.
Но само са искали да си помисля така.
Затова сега вадя тежката артилерия.
Да бъда измамен от някакви плъхове.
Мислех, че имаме договорка.
И затова ме следиш?
Явно и двамата сме лъжци.
Предполагам. - Хлапето в багажника ли е?
Да.
Добре ли си, малкия?
Знаеш ли, вече можеше да си далеч от тук.
Не можах да го направя.
Професионалната гордост ме прецака. - Разбирам те.
И сега какво?
Ти не си шериф от малко градче. - Не съм.
Излизай.
Татко.
Татко, ти си пиян. - Не съм, пийнах само няколко.
Хайде.
Почти стигнахме, две стъпала. - Качвам се.
Още две стъпала.
Връщай се в леглото, Макс. Веднага.
Татко, добре ли си?
Добре съм Макс, лягай си. - Татко е добре.
Всичко е наред.
Татко.
Съжалявам.
Взех го от баща ти, преди да го погреба.
Не знам защо.
Просто реших, че не трябва да го погребвам с него.
Мисля, че ти се полага.
Влакът е в 10 ч. сутринта. Ще дойда преди 9:30 ч.
Качваш се и отиваш на север.
Чак в Канада. Дори ти не можеш да го объркаш.
Разбрах.
А ти?
Кой знае? Може би някой ден аз самият ще се кача на влака.
Но не сега?
Не сега.
Благодаря ти.
Не забравяй - втора възможност се получава само веднъж.
Знам.
Ето сандвича. Да ти донеса ли още нещо?
Не, благодаря.
Не съм те виждал преди, нова ли си? - Скоро пристигнах от Ню Йорк.
Повечето хора бягат натам. Семейство в Мичиган ли имаш?
Просто имах нужда от промяна.
Какво да ви донеса, г-н пехотинец? - Казвам се Гордън Хоупуел.
Кери.
Знам.
Не казвай нищо.
Какво да ти донеса? - Палачинки с боровинков сироп.
Сега ги нося.
Кога разбра за първи път, че баща ти е престъпник?
Чух, че ще отпътуваш. - Не и без да се сбогувам.
Виждам, че тук всичко е подредено. - Да.
Гледай да си остане така.
Дойдох само да ти благодаря. - Е, тогава едно за из път.
Никой не трябва да знае плановете ти.
Това е последната ми вечер тук. Просто искам да намажа.
По-добре не се занимавай.
Тя ще ти донесе повече неприятности, отколкото си мислиш.
Приятни неприятности?
Какво? - Нищо.
Приятно е.
Да.
За какво мислиш?
Не знам.
Мислех си за нещо, което ми казаха оня ден.
Че човек свиква да води определен начин на живот.
И...
Мислиш ли, че просто сме такива, каквито сме?
Или можем да се променим?
Имаш предвид хора като теб?
Аз, ти, хората, като цяло.
Не знам дали някой някога може да се промени.
Но можем да се развиваме, нали?
Нали това се опитваме да правим? Да станем по-добра версия на себе си.
Значи мислиш, че се развиваме?
На това се надявам.
Или си с мен, или не си.
Разбираш ли ме?
Добре ли си?
Добре съм.
Тежък ден? - Представа си нямаш.
Майка ми казваше, че дори влакът понякога трябва да спира.
Ще ти направя моя коктейл „Последни поръчки“.
Защо не го направиш двоен? - Ще го направя както аз искам.
Дръж.
Супер. - Къде е моето?
Здрасти, Джоб.
Как беше в Ню Йорк?
Виждам, че пак са те наритали.
Май започва да му харесва.
Човек има нужда от хоби. Искам ли да знам?
По-скоро не. Как мина?
Как е минало?
Не успя ли да ги продадеш? - Имаше дребен проблем.
Трябваше да проуча всичко възможно, преди да откраднете диамантите.
Откъде идват.
Рабит те е прекарал.
Прекарал те е яко.
Лежал си 15 години за кражбата на шепа стъкълца.
Превод и субтитри ПЕТЪР ХАРАЛАНОВ
© TRANSLATOR'S HEAVEN MMXIV http://subs.sab.bz