Искаш ли да поговорим за нещо? - Не особено.
Всяка седмица само седиш и мълчиш.
Знаеш ли защо си тук? - Защото ме хванаха.
Не, тук, при мен.
Трябва да одобрите пускането ми. - В известен смисъл.
Работата ми е да те оценя, теб и реабилитацията ти.
Наистина ли мислите, че някой тук се реабилитира?
Аз вярвам, че хората се поправят.
От колко време си тук, от 7 години?
Да, май са толкова. - В доста сбивания си участвал.
Тук правим основно това. - След четири месеца имаш изслушване.
С твоите интелект и умения можеш да се опиташ да симулираш
съдействие, за да ме убедиш да препоръчам пускането ти.
Може би съм достатъчно умен, за да не се опитвам да ви будалкам.
Така е, но все пак аз съм тук, за да ти помогна.
Аз съм просто поредната папка, преди да се приберете при котките си.
Защо мислиш, че имам котки? - Знам, че имате котка.
Всъщност налучках. - И какво друго?
Пак носите черен сутиен с бяла блуза.
Случвало се е и преди, значи не е защото ви е ден за пране.
Ако беше така, щяхте да сте без сутиен.
Циците ви не са толкова големи.
Умишлено подчертавате своята сексуалност.
Може би наскоро сте се разделили, или сте преживели развод.
Харесва ви да знаете,
че като седите така срещу мъже, които не са виждали жена от години,
после ние се връщаме в килията и лъскаме, като си представяме вас.
Защо иначе жена като вас ще работи на такова място?
И, да, имате котки.
Всеки път, когато носите тъмен панталон като този,
полепнал по тялото ви толкова плътно,
по него виждам косми.
Много си наблюдателен.
Част от професията. - Ще крадеш ли отново?
Сигурен ли си? - Подвеждащ въпрос.
Защо? - Ако кажа не, значи лъжа.
Ако кажа да, няма да ме пуснат.
Не всичко е капан.
Никога не го казвайте на мъж, който живее в килия.
Харесвам те.
Това не е ли против правилата?
Да.
АНТЪНИ СТАР ИВАНА МИЛИЧЕВИЧ
УЛРИХ ТОМСЕН ФРАНКИ ФЕЙСОН
ХУУН ЛИЙ РЪС БЛЕКУЕЛ
МАТ СЕРВИТО ДЕМЕТРИУС ГРОСЕ
ТРИЕСТ КЕЛИ ДЪН РИАН ШЕЙН
ДАНИЕЛ РОС ОУЕНС ЛИЛИ СИМЪНС
БЕН КРОС и др.
Музика МЕТОДИК ДАУТ Монтаж ДОН АРЪН
Костюми ПЕЙША ПРУТИ Художник ДЖОНАТАН КАРЛСЪН
Оператор КРИСТОФЪР ФАЛУНА
БАНШИ 1.10 Лудост
Сценарий ДЖ. ТРОПЪР & Д. ШИКЛЪР Режисьор МИГЕЛ САПОЧНИК
Какво искаш, Рабит? - Да те погледна в очите за последно.
Сбогом.
Мамка му!
Мисля, че си ми длъжник.
Ти си на ход. - Не ми се играе.
Тази игра развива мисленето и те учи на търпение.
Майко мила!
Емет, провери отзад. - Божичко.
Емет, провери отзад.
Худ, кажи нещо. Какво се е случило тук?
Току-що пристигаме. Цяла нощ търсихме детето.
Навсякъде само трупове.
Худ! Шериф Худ!
Не знам какво стана. Просто започнаха да стрелят.
Това са военни автомати.
Доста сериозно оръжие за град като този.
Интересува ме само детето. - Не, това е моя работа.
Шерифе, вие започвате да се превръщате в пречка за разследването.
Говорих със съдия и до един час ще бъдете освободен от длъжност.
Худ, къде си мислиш, че отиваш?
Ако искаш да ме спреш, ще трябва да ме застреляш.
Предай ми оръжието си.
Какво търсиш? - Когато го видя, ще го позная.
Мога да ти помогна. Цял живот съм живял тук.
Което обяснява защо ми висиш на главата.
Просто ми кажи какво откри.
Това е запис от камерата на влизане в града от вчера.
Откъде знаеш, че е той? - Номера от Ню Йорк, 4 коли.
Опитах се да се обадя на шерифа, но той не отговаря на обажданията ми.
Поне не и на моите. Проверих номерата, фалшиви са.
И не ги виждам да си тръгват. Още са тук.
Дали той е добре? - Не е добре.
Ако Рабит е тук, никой не е добре.
Десет пъти му повторих, че трябва да изчезнем оттук.
Поначало беше ужасна идея.
Как ще открием момчето?
Ще хакнем уличните камери, ще търсим колите.
Ще проверяваме записите от магазините, все някой ходи за храна.
Ще пренасочим сателитите на ЦРУ и ще търсим топлинни източници.
Но това е като да търсиш игла в гигантска, шибана купа сено.
Просто работата е твърде много. За целта ще трябват 20 души.
А сме само ние двамата.
Или сме трима.
Здравей, Джоб.
Доста време мина.
Цялата банда е тук.
Моля те. Не се отказвай.
Те са тук само за да ни пазят.
Добре ли си?
Дейва, съжалявам за всичко.
Защо ни е лъгала?
Вече нищо няма да бъде наред, нали?
Не знам, мила.
Наистина не знам.
Трябва да призная, че имаш удивително чувство за самосъхранение.
Вече съм мъртъв.
Знам го. - Нима?
Тогава защо упорстваш?
Не ми даваш друга възможност.
Например?
Да се предам.
Ще се жертваш за момчето?
Не.
За всички тях.
Значи най-после признаваш,
че ти си отговорен за всичко?
Признавам.
Чичо Кай?
Слизам да си сипя чаша вино.
Аз мислех да си лягам.
Лека нощ.
Лека нощ, Ребека.
Кой те изпрати?
Шибаните индианци.
Върви да помогнеш на чичо си.
Участвал си в сбиване.
Беше просто недоразумение. - Ще ми разкажеш ли?
Един си падаше по мен, аз исках да бъдем само приятели.
Приключихме ли? - Не съвсем.
Сигурно е изтощително.
Кое?
Да бъдеш нащрек денонощно.
Да се чудиш откъде ще дойде следващото нападение.
Изобщо почиваш ли някога?
Прегледах първоначалния доклад на полицията.
В сградата сте били двама.
Според полицията си стигнал до началото на гората,
където си имал шанс да се измъкнеш,
обаче ти си се върнал. Защо?
Твоят съучастник...
е била жена.
Разговорите ни са поверителни, дори и за съда.
Няма да й навредиш.
Сигурно много си я обичал.
И от тогава нито си я виждал, нито си я чувал?
Много съжалявам.
Добре ли си? - Да.
Е, къде беше?
Знаеш, насам-натам.
Ще останеш ли тук, след като него вече го няма?
Ще ми бъдеш от полза.
Това си е твой проблем, братко.
Това е интересно. - Копеле такова! Това е моят дом!
Ядосан си, защото човекът, който е отрязал главата на убиеца,
когото ти му изпрати, не уважава дома ти?
Какво е това?
От нашите е.
Мисля, че може да поостана.
Този човек ще те закара вкъщи.
Всичко е наред.
Никой няма да те нарани.
Тръгвай.
Значи повярва, че ще удържа на думата си?
Винаги си го правил.
Вашето обаждане е пренасочено към автоматична гласова поща.
Все още не отговаря. - Продължавай.
Спокойно.
Гордън. - Шугър.
Какво правиш тук?
Върнаха Макс. - Какво? Как така, той как е?
Добре е. Той и Дейва са при федералните.
Прибра се вкъщи преди малко. Просто позвъни на вратата.
Оставили са го на една пресечка от вкъщи.
Не разбирам.
Как така просто...
Просто така са го върнали? - Не, не просто така.
Баща ти му е казал да ти предаде нещо.
Какво?
Казал е, че вече ти е простено.
Худ. - Макс каза, че той е при тях.
Разменил се е за Макс. - Не разбирам защо Худ е решил...
Телефонът му.
Какво? - Мога да следя телефона му. Ето го.
Какво е това? Къде е? - Низината до Северната гора.
Каква е тая низина, какво има? - Не се сещам за нищо.
Чакай. Металургичната фабрика.
Цял ден гледаме карти, местим сателити из космоса,
и изведнъж „Чакай, леярната!“ - Низината я няма на картите.
Това ли е? Ето това?
Да.
Какво правиш? Обади се на ФБР, това им е работата.
Трябва. Не знам каква е ролята на Худ,
но ние имаме две деца, чиито живот беше преобърнат.
Нищо и никой не може да бъде по-важен от това.
Хайде, да тръгваме.
Лъгала си ме. Лъгала си децата ни.
Не знам дали е възможно да оправиш нещата, но ако ще опитваш,
трябва да се прибереш още сега.
Гордън, не го прави.
Не ме карай да избирам. - Тръгнеш ли с тях, значи си избрала.
Какво правиш? - Виждал съм те как караш. Качвай се.
Вероятно ще умрем.
Вероятно.
Ако ще умираме, искам да знаеш, че не те харесвам особено.
Отбелязвам си го. - Ако ще караш - карай.
До сутринта искам да съм си или вкъщи, или мъртъв.
Просто карай.
Изслушването ти е след две седмици.
Чувстваш ли се готов?
Да, мисля, че да.
Аз знам, че си готов. - Мислиш ли, че ще ме пуснат?
Ти си интелигентен и способен, разкаял си се и умееш да говориш.
Освен това имаш най-добрата психо оценка в историята на затворите...
Благодаря. - Просто ми се иска...
Какво? - Нищо.
Хайде, кажи го. - Извинявай. За момент се забравих.
Това е последният ни сеанс. Повече няма да ме видиш.
Щях да кажа, че ми се иска,
да се бяхме запознали при други обстоятелства.
Знам, че е тъпо клише.
Не, не е.
Ти ме спаси тук.
Страх ли те е? - Ужасен съм.
Ще видиш ли Ана, когато излезеш?
Да. Има няколко места, на които мисля...
че мога да я намеря.
Коя си ти? - Какво?
Коя си ти, мамка му?
Никога не съм ти казвал името й.
Г-н Рабит има съобщение за теб.
Каза, че няма да бъдеш освободен. Ще излежиш оставащите 8 години.
Иска да знаеш, че когато излезеш, той ще те очаква.
Няма къде да скриеш от него.
Помощ!
Надзирател!
Пусни я!
Интересно е, че сме заедно тук.
Мисля, че през цялото време
ние тримата бяхме заедно.
Бяхме семейство. - Не се заблуждавай.
Никога не сме били семейство. Двамата с Ана бяхме семейство.
Не и ти. - Понякога и двамата се заблуждавахме.
Да ти го начукам. - Ти ме предаде от любов.
И когато излезе от затвора, любимата ти беше предала теб.
А преди няколко дни тя размени живота ти за нейния.
Дъщеря ми те наказва много по-лошо, отколкото аз бих могъл.
Но все пак човек трябва да опитва.
Какво става? - Мамка му, не знам.
Мамка му! - Ограничението ли превиши?
Знаех си, че трябва аз да карам.
Добър вечер, приятели.
Г-жо Хоупуел, не знам дали знаете, но синът ви се прибра и е добре.
Знам. Благодаря.
А...
Вие...
Явно не отивате на родителска среща. Г-жо Хоупуел, слезте от колата.
Ето. Така е по-добре, нали?
Ти ми отне единствената дъщеря.
Няма думи, които да опишат тази болка.
Яростта, която изпитвам. - Повярвай ми,
тя нямаше търпение да избяга от теб.
Тя те мразеше повече,
отколкото някога е обичала мен.
Прав си.
Аз ти отнех дъщеричката.
И ти не можеш да ми направиш нищо, с което да промениш това.
Поне мога да гледам как ще платиш за предателството си.
Защо просто не млъкнеш и не се заемеш с това?
Получихме сигнала, какво става?
Казва, че Худ е отвлечен от същите, които отвлякоха сина й.
Не е бил отвлечен. Разменил се е за Макс.
И ако не отида там, ще го убият. - Щом е в беда, защо не ни се обади?
Не трябва да се намесвате. - Не можеш да се обадиш
в участъка за отвличане? Не ти ли звучи нелогично?
Мислиш, че това е нелогично? Вижте кого е повикала на помощ.
Г-жа Хоупуел се беше опасала с тези.
„Спрингфийлд ДХ9“. Ще ни кажете ли какво става?
Мъжът, който държи Худ, е гангстер на име Рабит.
Двамата имаме общо минало. Дошъл е за мен, затова отвлече Макс.
С него има малка армия и няма да се двоуми
да убие вас, мен или всеки, който му се изпречи.
И какво мислехте да правите?
Той ще го убие, ако вече не го е направил.
Моля ви, губим ценно време. - Това е лудост. Съжалявам, аз не...
Ти си шерифът. - Известно ми е.
Ако бяха хванали теб, или някого от нас,
какво щеше да направи Худ?
Мамка му.
Не ми пука какви гангстери са. Попаднали са в грешния град.
Чудесно.
Сигурен ли си в това? - Изглеждам ли ти сигурен?
Грегор, кажи на останалите да се приготвят. Скоро тръгваме.
Когато бях тийнейджър,
видях две момчета в полето.
Бяха завързали едно куче и го биеха с пръчки.
То беше ранено лошо, кървеше.
Предната му лапа беше счупена.
След като приключих с момчетата,
реших да се погрижа за кучето.
Но когато отидох да го развържа, то ме ухапа по крака.
Кучето не искаше да ми навреди.
Действаше инстинктивно, знаех го.
Но освен това знаех, че трябва да го убия,
защото аз също действах инстинктивно.
По същество ние всички сме животни.
Господа.
Какъв си пък ти? - Ще се наложи да ми отворите.
Това е частна собственост, никой няма да влиза.
Скъпи, ако ми даваха по долар всеки пък, когато го чуя...
А сега отвори шибаната врата.
Начукай си го. - Значи искаш да поиграем?
Онче бонче, счупено пиронче.
Оп, грешка.
Добра стрелба. - Упражнявам се.
Трябваше да те убия преди 15 години.
Но една част в мен се надяваше,
че и двамата ще промените намеренията си.
Добре, почакайте. Единственият вход е от другата страна.
Повече са и са по-добре въоръжени. Аз ще им отвлека вниманието.
Отивайте и чакайте сигнала ми. - После какво, какъв е планът?
Измъкваме Худ и убиваме всички останали.
Също като теб и аз бях заслепен от любов.
Не.
Това не е заради любовта.
В продължение на две години
планирахме как да те прецакаме.
И успяхме.
Затова си ядосан.
Защото те изиграхме.
Така че ми направи една услуга. Престани да цивриш за скапаната любов.
Ти не знаеш какво е любов.
Грешиш.
Това... е любов.
Тръгвайте!
Шугър!
Знаех, че ще дойде за теб. Сега ще може да гледа как умираш.
Да!
Брок!
Брок е ранен. - Знам, но няма как да стигна.
Много е далеч, иди ти, аз ще те прикривам.
Патроните ми свършват!
Проклятие! Емет!
Мамка му, свършвам патроните.
Как си? - Мамка му, адски боли.
А Шугър? - Той е добре, ей там е.
Добре съм.
Спечелихме ли? - Не загубихме.
Да си го начукам под наклон!
Не се приближавай до него. - Аз ти простих.
Върнах ти сина.
Да, но аз не съм ти простила.
И сега какво, умнице?
Сбогом, тате.
Дай да погледна. Божичко.
А Макс? - В безопасност е, добре е.
Следващия път, като ти кажа да се махнем, изчезваме.
Дръж се.
Липсваше ми.
Бък.
Бъки.
Шефе.
Чуй ме, Джени. Съжалявам, че бях така отчужден.
Бях обсебен от мисълта да унищожа Проктър.
Но не исках да те изолирам. Той е навсякъде.
Работех с племето по новото казино, а той се е набъркал и в това.
Това е хотелът.
А от северната страна ще бъде казиното.
Затова ли искаше да те убие? - Да.
Сега какво ще стане?
Мога да се отърва от Алекс,
но това ще освободи свободно място за водач,
и не можем да предвидим кого ще изберат.
По-добре Алекс да разбере кои са неговите приятели.
Как ще го направим?
Ще започнем с едно телефонно обаждане.
Натисни зелената слушалка.
Има ли някой?
Ще трябва да се задоволим само със съобщение.
Някакви новини за Рабит?
ФБР обърна гората наопаки. Претърсват с кучета и какво ли не.
Засега теорията е, че е допълзял до някоя дупка и е умрял.
Ще го намерят. - Да.
Добре. Ето така изглежда един шериф.
Кога трябва да се смени превръзката?
Утре.
Добре тогава. До утре.
Благодаря.
Помощник Янърс.
Агент Ксавие. - Един от двамата действащи шерифи.
Докога ще ни държите на каишка? - И на мен не ми харесва особено.
Но поведението на шериф Худ
беше нещо между съмнително и откровено престъпно.
Ще отнеме известно време да изясним случилото се във фабриката.
Бюрото изпраща специален следовател.
Междувременно ще трябва да се примирите с федералния надзор.
Значи тук не става скучно нито за ден, а?
Няколко ловци са ги открили сутринта. Съдейки по степента на разлагане,
според съдебния лекар са убити преди 10-12 седмици.
Кой си ти?
Шерифско управление на Чърч.
Обажда се Джейсън Худ.
Чудех се дали баща ми се е обаждал напоследък?
Съжалявам, Джейсън, няма нищо ново. - Добре.
Благодаря, все пак.
Мамка му.
Превод и субтитри ПЕТЪР ХАРАЛАНОВ
http://subs.sab.bz