Съществува легенда, която предхожда зората на цивилизацията ни.
Зъл бог, толкова огромен и могъщ, че поглъщал цели планети.
Малцина вярвали подобно нещо за вярно, докато не зърнали с очите си Уникрон.
Уникрон не дошъл само за планетата,
желаел да докопа най-ненното ни. Трансветлинния ключ.
Пратил най-силния си слуга да го докопа.
Скърдж.
Още врагове идват. Скоро няма да сме в безопасност.
Ключът в нас ли е?
Вземете го. Скрийте го.
Не бива да попада в ръцете на Уникрон.
Ще се бием. - Не.
Да бъде опазен ключът е единственото важно нещо.
Използвайте го, за да избягате. - А ти какво ще правиш?
Ще ги задържа. Ще ви осигуря време.
Тогава оставам с теб. - Не, битката е само моя.
Получи ли ключа, ще отвори портал в континуума
и няма да може да бъде спрян.
Сега ти трябва да ги поведеш, максимал Оптимус Праймъл.
Ти си значи най-великият войн на тази планета?
Имате си толкова хубав свят.
Пълен с живот.
Вкусотия. Господарят ми е гладен.
Дай ми ключа и ще пощади твоя свят.
Предпочитаме да умрем, отколкото да стигне до други светове.
Така да бъде.
Облагите да служиш на всемогъщия Уникрон.
Никога няма да се научат. - Закъсня, Скърдж.
Господарят ти ще остане затворен в тази галактика завинаги.
Не...
Саможертвата му ще е нашата клетва. Да опазим ключа на всяка цена.
Остави ги да се измъкнат с ключа.
Претърси вселената и разбери къде са се скрили максималите.
Когато го намериш, използвай го, за да ме доведеш при себе си.
Да, господарю.
Получа ли ключа, ще бъда всемогъщ.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
<<< УНАКС ТИЙМ < 2023 > UNACS TEAM >>>
Т Р А Н С Ф О Р М Ъ Р С ВЪЗХОДЪТ НА ЗВЕРОВЕТЕ
1994 година
Хайде, съкровище.
Да те видим какво можеш.
Ето, получи се.
Закуската готова ли е, Соник? - Не съм ти прислужник, Крис.
Без имена по честотите, човече. Казвам се Тейлс.
Прощавай, Кристофър Диас, Бруклин, "Уилсън Авеню" 974, апартамент 2С.
Без имена, подслушват ни.
Няма тайна агенция, която да се интересува от нас=
Идвай, докато е топла. - Поне има достойнство.
Ето, изгладих ти я. - Но аз вече го направих.
Също като яйцата ли? - Какво им има? Препържени са.
Стига де. - Хапвай, братле.
Не мога да премина през Баузър. - Добро утро и на теб.
Изпий това и лекарствата си. - Добре де.
Ще можеш ли да го заведеш? - Да, болницата ми е на път.
Там ли е жената на администрацията и спомене за заплащане...
Кажи й, че ще се погрижим.
Ще го направя. От утре ще мога да помагам повече.
Късмет с интервюто. Не забравяй да се смееш на шегите им.
Белите обичат да им се подмазват. - Мамо, мери си приказките.
Довечера съм на курс. Ще закъснея. Обичам ви.
Обичам те. Побързай, че ще закъснеем.
Почакай малко. Отново ли те боли?
Не, нищо работа е. - Дай да я видя, Крис.
Подула се е. Сърповидните клетки отново са блокирали кръвообращението.
Откога е така? - Няколко дни.
Братле, казах ти. Споделяй ми ги тези неща.
Ще се бориш сам или ще го правим заедно?
Заедно. - Братски екип?
Да, екип.
Две за десет. Стига си барал.
По дяволите. Здравей, Крис.
Какво ти казах за братчето ти? - Какво да направя?
Както и да е. Вземи го.
Човече, кога ще използваш уменията си да правиш пари?
Каза го човекът без кабелна. - Избрах да не плащам за нея.
Това е протестът ми срещу модерния капитализъм, който ти изпива кръвта.
Късмет на интервюто с вехтия костюм!
Здравейте на всички. Добър е, но анкилозавърът е имал дебела кожа.
Благодаря за проявеното разбиране. Стажант? Писах ти три пъти!
Защо не се обади? - Така щях да се забавя повече.
Полицията са тук. Спрели са търг.
Собственикът твърди, че всичко е автентично, но искат второ мнение.
Добре.
Скицата на Да Винчи е истинска, докато картината е копие.
Истинската е в националната галерия в Лондон.
Римска ваза. Ценни са, но няма да се пенсионираш.
Гръцкото проклятие би било ценно, ако не беше фалшификат.
Как го позна? - Писмеността е римска.
Не съществува по онова време. - Господа, прегледах артефактите.
Да Винчи е оригинал...
А ти откъде си се появил?
Какво си?
Красиво е, нали? - Да. Откъде е?
Открили са я в Судан.
Смятат, че е Хор, 5 хил. г. пр. Хр.
Този символ не е йероглиф.
Окаже ли се екзотична, ще пусна статия в "Минерва".
Джилиан.
Да действаме.
Какви са правилата? - Братята преди женките.
Не бъди проблем. Не си създавай такива.
Иначе ще си имаме проблем. - Да, знам това.
Няма да се бавя.
Г-н Диас?
Съзнавам, че изоставаме с плащането...
Три месеца. Не водете брат си, докато не покриете задълженията си.
Ще си платим, но ми трябва време. - Отведете го в спешното.
Не е в критично състояние. Брат ми е само на 11 годинки.
Да тръгваме, Крис. - Какво стана?
После ще ти разкажа. Да си вървим.
Седни тук и не мърдай.
С какво мога да ви помогна? - Имам интервю с началник охраната.
Аз съм Ноа Диас. - Отменено е.
Не, сигурно има някаква грешка. - Отменил го е г-н Бишъп.
Г-н Бишъп? - Остави го, Уокър.
Аз съм Ноа Диас. Вашият човек нещо се е объркал.
Каза, че интервюто е отменено. - Защото е.
Защо? Нали бях идеален за работата? Споменахте, че ще е само формалност.
Докато не говорих с командира ти. Каза, че си талантлив, но ненадежден.
Не може да ти се вярва. Умът ти все е блуждаел някъде.
Сър, мога да ви обясня. Имам отговорности у дома с брат ми.
Отговорността ти е към армията на САЩ. - Г-н Бишъп, трудя се усърдно.
Само ми дайте шанс да се докажа.
Не ще допусна някой като теб да съсипе изграденото от мен.
Някой като мен?
Нищо не знаете за мен. - Не си отборен играч.
Супермен е бил на много интервюта преди да го вземат в "Дейли Планет".
Никога не се е предал. - Аз не съм Супермен, Крис.
Животът не е комикс, братле. - Ще успееш следващия път.
Няма да има следващ път. Никой няма да ни спаси.
Съвсем сами сме.
Съжалявам. - Всичко е наред.
Не, не е. Нищо не е наред.
Знаеш ли какво... Да вървим.
Вземи ги и се качвай. След малко идвам.
Каква оферта ми вкарваше днес?
Искаш ли едно? - Не ти искам сладките.
Отпусни се, братле. Енергията ти рефлектира на моето чи.
Първия път и аз бях на тръни. Опитай да го решиш с дишане. Гледай.
Човече, просто не съм го правил досега.
Богаташите там успокояват съвестта си с благотворителност.
Погледнато от холистична гледна точка им правим услуга.
Дай отново! - Какво правиш? Спри!
Дори няма да го усетят по джоба си. Ще бъде лесна работа.
Тогава защо не го направиш ти? - Защото аз съм престъпният ум.
Сега сложи това в ухото си. - Шегуваш ли се? Чисто ли е?
Давай, че ни остават десетина секунди и трябва да действаш.
Човече!
Не блъскай вратата...
Отивам на набирането на средства. Какво мислиш? Как изглеждам?
Добре е. Може ли да те питам нещо?
Направих някои проучвания и не мисля, че статуята е на Хор.
Даже съм сигурна, че не е. Датирана е 5 хил. г. пр. Хр., нали?
Нубия обаче не е имала контакт с египтяните още 600 години.
Символите не са йероглифи. Дори не са от онази част на света.
Възможно е да е на ацтеките или инките.
Не е египетско божество, а нещо друго.
Да, много вълнуващо. Тези трябва да се изгладят.
Точно така, изпълни с въздух дробовете си.
Сега издишай. - Стига си плямпал.
Хубаво, не искаш празни приказки. Приготвил съм ти нещо друго.
Да нямаш микс парчета за обири? - Не, всъщност е за освобождаване.
Бива си го, нали? - Все тая.
Тук би трябвало да е празно. Спокойно ще може да влезеш.
Геният, сбърка! Пълно е! - Простимо е да сгрешиш.
Дръж се сякаш мястото е твое. - Как си? Радвам се да те видя!
Опитай се да не бъдеш подозрителен.
Съжалявам. Извинявам се. Сега си ти на ход, брато.
Хубави очила. Не знаех, че носиш. - Какви ги вършиш? Сприятеляваш се?
Всичко наред ли е? - Вътре сме.
Да те видим какво наистина си.
Моят човек каза, че е отзад.
Там е от няколко седмици. Сива на цвят е...
Със синя лента.
Сега както батко Рийк те учи, сваляш първо прозореца.
Завърташ и нацелваш чопа и...
Сега ще правим пари.
Говори ми. - Вътре съм.
Няма да боли.
Спри! Спри!
О, не, не...
Ще остана без работа.
Ще ме тикнат в затвора.
Определено не е нубийска.
Не е възможно. До всички автоботи.
Прайм, тук Арси. Виждам го.
Какво точно гледаме? - Път към дома.
До всички автоботи. До всички автоботи...
Какви ги върша? - Чисто е.
Когато си готов, отлепяй. - Не мога да го направя.
Караш само автоматик ли? - Не, просто не съм крадец.
Да не изпадна в екзистенциална криза? Късно е вече за подобни размисли.
Спешно е! Приемаш ли? Тръгвай, Мираж.
Кой е това? - Радиото. Сбъгяса се.
Омитам се, човече.
По дяволите!
Хей! Излез от колата!
Опитвам се! Сама запали! Не мога да изляза! Честно!
Излизай ти казах!
Чакай! Какво правиш? - Ноа, какво...
Рийк! Рийк?
Това се казва плам!
Човече, колата се управлява сама.
Ноа, добре ли си? - Не знам какво става!
Не ще да спре! Спри! Защо не ме чуваш?
Най-добре забави темпото. - Не карам аз! Колата е обладана!
Не, човече, от адреналина е. Дай да подишаме заедно.
Не ми трябват уроци по дишане! Колата се управлява съвсем сама!
Лоша работа. - Какво ще правим, Рийк?
Ноа, не мога да те чуя. Прекъсваш ми.
Не е истина! Заряза ме!
Отбий! - Помощ!
Ами ти...
Тръгвай. Карай. Карай! Давай!
Моста! Поеми по Уилямсбърг.
Код 10-37. Преследвам сребристо порше.
Сериозно ли?
Не, не...
Направи нещо, моля те.
Не, не...
Отговори. Чуваш ли, Мираж? - Какво? Кой?
Но какво става...
Мираж?
Чувствам се страхотно! Пораздвижих се!
Затворен бях цяла вечност! Да умреш от скука.
Мираж, остани скрит. Не привличай внимание.
Мираж, "Голям" е само филм. Никога няма да си истинско момче.
Обаче това беше забавно. Свестен си, братле.
Сигурно ти идва в малко повече, а?
Не се приближавай. - Кротко. Защо е тази агресия?
След гонката смятах, че сме дружки, а ти се каниш да ме фраснеш?
Може би. - Така ли било?
Куражлия си. Харесва ми.
Що за чудо си ти? Обсебена кола или нещо подобно?
Не, не съществуват подобни неща. Аз съм извънземен.
Като И-Ти? - Онзи грозник в количката?
Погледни това лице. Казвам се Мираж.
Хайде. Дай пет. Не се срамувай. Давай.
Съвсем леко. Ето, вече сме приятели.
Супер, бандата дойде. - Има още като теб ли?
Като мен ли? Не, но кротувай да не те смачкат.
Какво? - На твое място бих оставил тръбата.
Какво си имаме тук?
Какви си ги надробил, Мираж?
Довел си човек? - Оптимус, добре изглеждаш.
Я чакай! Нови джанти ли имаш? - Казах ти да стоиш скрит!
Да, шантаво съвпадение е, когато призова всички автоботи.
Този тук беше в мен, но е печен. Свестен е.
Хич не е забавно.
Кой си ти, човеко? - Никой. Нищо не съм видял.
Даже в момента не виждам нищо. - Арси?
Редник Ноа Диас, множество отличия. Същинско гуро в електрониката.
Войник е. - Не прилича на такъв.
Ти също не си първа хубост.
Простете, сър. - После ще се погрижа за грешката ти.
Енергийната вълна е в 4000-я диапазон, който е недоловим за човеците.
Пресъздадох източника по енергийното ехо.
Не мога да повярвам. Съществува и се намира тук.
Какво точно гледаме? - Трансветлинния ключ.
Смяташе се, че е изгубен преди хиляди години.
Използван е да се отварят портали към планети богати на енергон.
Тоест такива като Кибертрон?
След седем дълги години закотвени на Земята открихме път към дома.
Само да те пипна, Рийк. - Къде тогава е този светлинен ключ?
Намира се в музей на о-в Елис. - Благодаря.
Да го взривим и да се омитаме. - Не, не може просто да го откраднем.
Хората ще ни преследват. Нужно е да го измъкнем тихо.
Какво ще кажете за него? - Дума да не става.
Ще може да се прокрадне през малките им врати.
Ще вземе ключа, оставя бележка и ще се изпари. Идеален е.
Какво? - Не, лоша идея е.
Съгласен съм с Грамадния. Приятно ми беше, но...
Само минутка. Не, не, почакай.
Нека поговоря с моя човек. Не ме оставяй с тези задръстените.
Страхотен екип сме. - Само си губим времето.
Няма да проникна в музея заради роботи.
А заради приятелството? Или пък да е за пари?
Помогни ни да вземем ключа и да напуснем тази планета.
Не се обиждай, мястото ми допада.
После ще ме продадеш. Ламборгини? Ферари? Инди?
Ще си получиш парите, а после аз ще се чупя.
Нужно е само да вляза и изляза? - Ние ще се погрижим за останалото.
Заклевам се в искрата си, да умра. Лигаво прозвуча като го изрекох.
А грамадният? Оптимум или както е? - Остави аз да се притеснявам за него.
Стана! Ще участва!
Всички се превръщате в автомобили нищо че сте дошли от космоса?
Сега има ключ, който отваря портал към дома ви.
Знаете го, защото има лъч в небето, който не виждам, защото съм човек.
Сякаш е нещо странно. - Супер странно е.
Странното е Марки Марк да напуска "Фънки Бънч".
Ще преследвал актьорска кариера. Шантава работа. Що за свят?
Както и да е, ще припечеля пари и разкарам избухливия ти шеф.
Не го приемай лично. Липсва му дома.
Обвинява се, че сме заседнали тук. Земята беше междинна спирка.
Място, където да се прегрупираме и включим към войната у дома.
Прайм се обвинява, че сме закотвени и се опитва сам да разреши проблема.
Страхотен екип, пред нас има охрана. - Супер. Ще бъде забавно, човече.
Не, трансформирай се, братле. Превърни се в хеликоптер или лодка.
Нещо по-добро имам на ум.
Добър избор.
Не ми се нрави този план. - Мираж не се слави като тих.
Поне е един от нас. Не бива да разчитаме на човек.
Те са мои приятели. - Един беше добър към теб, Бий.
Само че това не е нашият свят, а хората ще бранят своя.
Може да разчитаме само на себе си. - Не може да понесеш истината!
Повече не искам да посещаваш онова автокино.
Найтбърд, претърси острова. Най-накрая търсенето е към края си.
Ехо? Има ли някой?
Мътните го взели!
Добре ли си? Как си? - Назад!
Не мислех, че има някой тук.
Това е.
Кой си ти? - Портиерът.
Охрана! - Не, не, почакай.
Не е нужно да викаш. Не е онова, което изглежда.
Опитваш се да ограбиш музея. - Добре, нещо такова е.
Не ти принадлежи.
Просто спри и се успокой. Позволи ми да ти обясня.
Нещото принадлежи на тези...
...грамадни роботи, които идват от космоса.
Сериозно ли? - Ще ми трябва нещото.
По дяволите! - Майчице!
Какво става тук? Не мърдай! - Крайно време беше да се появиш!
Ключът.
Казвал си истината? - Да, но тези не са с мен.
Изтръгнете плътта от костите им и ми донесете ключа.
Твой е.
Банда, имаме компания.
Автоботи, защитете ключа.
Дръж!
Сега и хвърчат ли? Кои са пък тези?
Невъзможно е.
Доставя ми наслада недоумението, когато нисша форма срещне божество.
Какви са тези неща? Добре ли си?
Спри да ме следваш. - Просто бягам в същата посока.
Бягай! Не спирай!
Бързо! Бягай!
Пази се.
Благодаря.
Скърдж, виждам ключа.
Няма да може да ги удържим, Прайм.
Божичко! Свали ме долу!
Страшничко си беше. Супер, още си жив.
Вземете ключа! - Ноа, спасявай се!
Разкарай се! Мразя паяци!
Бързо! - Не умирай.
Бързо! Спасявайте се!
Тръгвате си така рано?
Пази се!
Ключът!
Достатъчно игрички. Само ще го взема.
Не и докато съм тук!
Не се бойте, човеци. Съвсем скоро всичко ще свърши.
Наричаш себе си Прайм, останалите биха се срамували от теб.
Омръзна ми разни дребосъци да застават на пътя ми.
Бий! - Капитане...
Не!
Бий?
Сега да прибавя и Прайм към колекцията си.
Максимали? - Супер, най-после истинска битка.
Не, получихме онова, за което дойдохме.
Не... - Не може да е истина.
Да тръгваме. Последвайте ме.
Вината е моя. Аз трябваше да съм мъртъв.
Съжалявам за загубата ви.
Не се обиждай, но коя точно си ти?
Казвам се Еърейзър. Аз съм максимал.
Боец от вашето минало и бъдеще.
Да, вярно. Сега всичко се върза.
Напуснахме планетата си в навечерието на краха й.
Потърсихме убежище и се скрихме на Земята.
Значи ти си максимал, а те са автоботи?
Какви са онези, които ни нападнаха? - Тероркони.
Служат на зъл и ненаситен бог, който се храни с цели планети.
Уникрон. - Яде планети, за да оцелее?
Да, изпълва своите слуги като Скърдж с тъмна енергия,
която го прави почти неуязвим.
Безусловно предан е на Уникрон.
Чрез своята сила притежава искрата на Скърдж.
Пробуди се, господарю.
Изправи се. Гладът ме убива.
Какво откри? - Спасение.
Галактиката отново ще бъде твоя трапеза, господарю.
Лично трябваше да взема ключа, а не да разчитам на човеци.
Я почакай. Мен ли обвиняваш? Удобно пропусна онова за планетояда!
Заради теб Уникрон ще погълне всяка планета във вселената,
включително и моя свят. - Не разполага с ключа.
Поне не и целият.
Глупак такъв! Това е само половината!
Моля те, максималите са го разделили. - Слушам само извинения.
Съедини ключа или ще ти се иска да си умрял с останалите от вида си.
Разделихме ключа на две, след което се пръснахме и укрихме.
Нямам представа къде е другата половина.
Доколкото ми е известно съм последната от вида си.
Намира се в Перу. - Откъде знаеш?
От символите на камъка. Срещани са само на още едно място.
Храмът на инките в Куско.
Един от най-старите градежи в западното полукълбо.
Не може да бъде просто случайност.
Щом ти може да проследиш символите до Перу, терорконите също могат.
Ще трябва да стигнем преди тях.
Убиваме Скърдж и вземаме неговата част.
Искате да намерите другата част и да я занесете на онзи,
който ни срита задниците? - Ключът е пътят ни към дома.
Докопа ли ключа, свършено е със Земята.
Със семействата ни, с всичко.
Идвам с вас. - Дума да не става.
Не се обиждай, но не ще поверя дома си на някой, който не е опазил своя.
Планетата си е моя. Идвам. - А ти какво ще кажеш?
Аз ли? - Как се казваш?
Елена. - Ще ни отведеш ли до храма?
Ще имаш шанса да предотвратиш края на света.
Всъщност ще спасиш два свята.
Да.
Това ти ли си, Соник?
Защо още си буден, Тейлс? - Не мога да заспя.
Горещо ли е? Твърде много играеш.
Дай си почивка на ръката. - Ще я превъртя.
Убеден съм. Ние не се отказваме. А сега вземи да поспиш.
Чуй ме, ще трябва да замина за малко и не съм сигурен кога ще се върна.
Защо?
По дяволите.
Какво беше това? - Изключи се!
Нали щеше да кротуваш? - Не мога да я спра. Съжалявам.
Това робот ли е? - Не, заспивай.
Стига свети! - Повредил си ми фаровете!
Взех бухалка. - Дай ми я.
Ще събудиш мама!
Добре знам, че си робот.
Крис?
Одраска ми боята!
Какви ги вършиш? - Не се отнесоха така с И-Ти!
Познаваш ли това нещо? - Да, работим заедно.
Работим ли? Ти беше в мен!
Заминаването ми е свързано, че ще пътувам с екипа му.
Ще спрем края на света. - Светът ще свърши?
Не, няма да се случи. - Може би 60 на 40.
Няма да допусна да се случи. Ето защо трябва да замина.
Отивам да си събера багажа. - Кораво хлапе е.
Не, задръж. Няма да идваш.
Защо? Някой трябва да ти пази гърба! - Твърде опасно е, Крис.
Искам да останеш и да се грижиш за майка ни.
Мислиш, че няма да се върнеш.
Роботе? - Аз ли? Какво?
Да пазиш брат ми. - Дадено, дребен.
Не се шегувам. Пострада ли, ще отговаряш.
Спокойно, ще му пазя гърба. Обещавам ти.
Братски екип?
Да, екип сме.
Хлапето е сърцато. Куражлия е.
Ву-Танг са тук, банда!
На това ли му викаш инкогнито? - Усмихни се малко, Прайм.
Няма да навреди. С кой превоз сме за Перу?
От старите самолети ли? Стига да пътуваме в първа класа.
Все пак имам дълги крака. - Е, той си е самолет.
Не, не ми казвай, че ще летим на... Само не това.
Момчета, аз съм Стратосфера, господарят на небесата.
Аз ще отида пеш до Перу.
Майчице мила.
Прощавай, пея си, когато съм нервна.
Успокоява ме. - За първи път ли летиш?
За първи път излизам от Ню Йорк.
Боже мой. Господи.
Бронкс, нали? - Не, Бруклин.
Източен Ню Йорк до мозъка на костите. - Аз пък съм от Бушуинк.
С баща ми посещавахме една пицария на "Никърбокър" и "Грийн".
Пицарията на Тони?
Разкажи ми за баща си. Какво работеше? - Таксиметров шофьор близо 40 години.
Най-умният, когото можеш да срещнеш. Можеше да говори на всякакви теми.
История, наука, крикет... - Крикет?
Дори не е учил в колеж.
Обичаше да казва, че държим ли очите и ушите си отворени,
животът ще ни научи на всичко необходимо.
Ето защо се съгласи...
Ако ме наблюдава отнякъде и види дъщеря си да върши нещо щуро,
ще го накара да се гордее с мен.
Наистина ли мислиш, че ключът е там? - Да, всички следи сочат натам.
В такъв случай намерим ли го, ще трябва да го унищожим.
Какво? - Не могат без двете части.
Без ключ няма Уникрон. Земята няма да бъде погълната.
Само че те няма да се приберат у дома.
Да мислим за себе си.
От теб е нужно само да го намериш. Аз ще се погрижа за останалото.
Дали енергонът ще го съживи?
Възможно е, ако успеем да го върнем на Кибертрон.
Не трябваше да ни водя толкова далеч от дома.
Уилджак да вземе да си оправи сервото.
Простете за забавата. Наслаждавах се на хармония между кротка пеперудка
и невъзмутима гъсеница. Същински покой.
Татенце, откъде си? - Кибертрон.
А акцентът ти откъде е? - Акцент ли? Какъв?
Щях да кажа, че е супер,
но не знаех дали говориш испански, понеже си... Сещаш се, нали?
Леко расистко беше, братле.
Не беше нарочно. - Както и да е. Последвайте ме.
Та той е робот, как може да е расистко?
Банда, координатите са на стара църква. Погледнете.
"Санта Доминго". Построена е върху руините на храм на инките.
Да, засякох остатъчна енергия на двора на църквата.
Предполагам, че ключът е наблизо, но ще имаме проблем да го вземем.
Инти Райми е фестивал, който затваря целия град.
Ще действаме тогава по тъмно. - Не, Скърдж може да е вече тук.
Трябва да вземем другата половина преди него.
Аз и Елена ще отидем. Няма да минете и две преки.
Гъмжи от охрана. Няма да влезете.
Ще го направим по вашия начин. Ще сме под погледа им.
Ще се слеем с парада. - Не е лоша идея.
Ще се оглеждаме за тероркони. При проблем ще се намесим.
Ноа, мисли бързо.
Трябва ли ти помощ, обади се.
На позиция съм. - Добре, чисто е.
Ноа, Елена, тръгвайте. Дръжте се нормално.
Автоботите използват новите си любимци да достигнат до храма.
Чудесно, ще свършат трудното вместо нас.
Донеси.
Някъде наоколо ще е. - Да.
Този камък датира от 17 век,
докато ние търсим нещо много по-старо.
Какво има? - Същият символ като на Еърейзър.
Само че е разместен.
Виждаш ли? Сякаш отдолу има нещо.
Тук има и друг.
Сега какво? - Мислех, че...
В стил Индиана Джоунс.
Сигурен ли си? - Не.
Някаква следа от Скърдж? - Не, чисто е.
Да, тук има само туристи. - Не се разсейвай, Мираж.
Успокой се, човече.
Ние сигурно сме първите стъпили от половин хилядолетие.
Соник, мъртъв ли си? - Не.
Я почакай. Соник ли ме нарече? - Мисля, че това е храм.
Какво точно търсим? - Виждаш ли символите?
Съвпадат с онези на двора. Смятам, че е някъде там.
Като че ли намерихме онова, за което сме дошли.
Все съм се чудила какво е чувството, когато се откриват артефакти.
Добре, да бутаме.
Буташ ли изобщо? - Как мислиш?
Но какво... - Нека помисля.
Не, не... Къде е другата част? - Понякога има двойно дъно.
Погледни, намерих нещо. Виждаш ли символите?
Виждала съм такива знаци на статуята на Еърейзър в музея.
Нови са. Няма ги по ключа. - Два са.
Мираж?
Да вървим.
Само секунда.
Бягай! Бягай!
Мираж, загазихме я! Една от онези твари са тук!
Дръжте се. Къде сте? Идвам към вас!
Автоботите се раздвижиха. Сигурно са открили ключа.
Хайде!
Еърейзър, къде са човеците? - Движат се западно към джунглата.
Човече, по петите ни са!
Направи нещо! - Какво?
През цялото време си имал оръжие?
Прайм, какви ги вършиш?
Ще взема ключа на Скърдж и ще му откъсна главата!
Банда, ще ми трябва малко помощ.
Някой поиска подкрепление ли?
Спирачка! Спри! - Какво?
Това е за Бъмбълби!
Ела тук! - Дръж се.
Харесва ми пламът ти, Прайм, но ще умреш на тази песъчинка.
Не се сещам за по-добро място, където да те заровя.
Ще те довърша, Скърдж.
Давам ти дума.
Измъкват се. - Не и този път.
Чувам вода. - Къде сме?
Какво беше това?
Кои сте вие? Защо сте по следите на ключа?
Хей, маймун, стой далеч от приятелите ми.
Мираж... - Спокойно, ще се погрижа.
Опасен непознат! Опасен!
Не бързайте толкова!
Насам, котенце.
Незабавно прекратете! Няма да повтарям.
Не! Всички да спрат!
Еърейзър? - Праймъл.
Мислех, че сме ви изгубили.
Другите... - Останах единствено аз.
Прайм, това са моите максимали. Райнокс. Чийтор.
Съжалявам, че те стреснах, братле. - Моля? Хич не си ме уплашил!
Машинно масло е.
И нашият водач Оптимус Праймал.
Кръстен съм на теб. Легендарният войн на Кибертрон.
За мен е чест да те срещна. Еърейзър, радвам се да те видя.
Да водиш други тук не беше част от плана ни.
Опасявам се, че носиш лоши вести. - Скърдж дойде на Земята.
Откри ни. - Получи едната част от ключа.
Трябва да открием втората част. - Не беше в пещерата.
Там беше, но отдавна го преместихме на място, където да е в безопасност.
Къде се намира сега?
Последвайте ме.
Не изглежда добре.
Докосне ли те Скърдж, оставаш белязан.
Ще се оправя.
Нарече ме Соник. - Да.
Брат ти е против да се използват истински имена по честотите.
Разговарял си с Крис? - Даде ми това да те следя.
Да спазя думата си. - Другия път сложи предупреждение.
Не, задръж го. - По-добре стои на мен.
Само не питай от коя част на тялото ми е.
Кои сте вие? - Максималите сме напреднала раса.
Отдадени сме на разпространението на живота из вселената.
Използваме ключа, за да посещаваме млади светове.
Линиите Наска, храмът Тикал... Били сте вие, нали?
Не, не може да си препишем заслуги за човешката изобретателност.
Защо тогава сте останали тук? - Когато Уникрон унищожи света ни,
дадохме клетва да съхраним живота, независимо каква ще е цената.
Земята бе сигурно убежище.
Това е Амару.
Със семейството си са последните от племе, което ни пази от векове.
Споделиха света си с нас и заедно защитавахме обитателите му.
Също и тайната си.
Съюзили сте се с хората? - Да.
Дадете ли ни го, ще запаля маяка и ще доведа право при нас Скърдж.
Максималите жертваха вече един дом, за да защитят вселената.
Отказвам да изгубя друг. Като лидер би ме разбрал.
Не е онзи Оптимус Прайм, когото си представях.
Изгубил е ужасно много.
Ще загинат много повече, ако ключът попадне в грешни ръце.
Имаше ли друга възможност да спасиш света ни, би ли действал различно?
Оптимус, ела. Ще ти покажа нещо.
Тук приятелят ти ще намери покой.
Това е суров енергон. - Долината е богата на него.
Дали би могъл да съживи Бий? - Не, в това състояние е инертен.
Нужна е голяма сила да се разпали, такава каквато не сме срещали тук.
Изненадан си, че сме им поверили ключа.
Да, наистина съм. - Дълго време бях сред тях.
Хората са доста повече, отколкото изглежда.
Струват си да бъдат спасени.
Ако изберем да не го унищожим?
Може би има и друг начин да спасим световете си.
Елена, допуснал съм доста грешки в живота си.
Сега е различно.
Не мога да си позволя да се проваля и да подведа семейството си.
Същият си като него. - Кого?
Оптимус. Сериозна съм.
Чувства се по същия начин. - Как точно?
Като вол, който носи целия свят на раменете си.
Смяташ, че е генерал, който дава само заповеди,
но гледайки го виждам по-голям брат, който брани семейството си.
Добре ли си?
Еърейзър?
Усещам Скърдж в ума си.
Бягай, Елена!
Не!
Еърейзър?
Откриха ни. Заемете защитни позиции.
Ноа, пази ключа. Намерете безопасно място с Елена.
Трябва да защитим човеците... - Липсвах ли ви?
Ноа, Елена, бягайте!
Трябва да го унищожим.
Ноа... - Не, недей.
Съзнавам, че искаш да защитиш вида си,
но унищожиш ли го, домът ни ще бъде завинаги изгубен.
Не сме длъжни да правим избор.
Моля те, Ноа.
Елена.
Елена?
Я почакай. Теб не те ли убих вече?
Не, аз съм максималът, който ще изтръгне искрата ти.
Ще видим. Убий ги.
Еърейзър, недей! - Не мога да се контролирам.
Бори се. - Помни обета ни.
Праймъл, на всяка цена.
Не мога да се спра. - Еърейзър, не!
Праймъл!
Няма нищо.
Направи го.
Праймъл... - На всяка цена.
Елена, погледни ме. Добре ли си?
Скърдж получи ключа.
Пробуди се, всемогъщи Уникрон. Настъпи твоето време.
Съжалявам, Ноа.
Грижеше се за своя вид. Няма как да съм ти ядосан.
На моя свят вярваме, че борбата с мрака ще продължи,
докато не станем единни. Съвсем бях забравил за това.
Ти се бори за своя вид, както аз за моя.
А трябваше да се борим с мрака заедно.
Не съм приключил.
Съберете се. Трябва да има начин да го спрем.
Твърде късно е. Ключът е задействан.
Притежава повече мощ от супернова. Прекъсне ли се, ще е като бомба.
Единственият начин да спрем процеса е чрез вграден като защита код.
Какъв тогава е той? - Беше разделен заедно с ключа.
За нещастие втората част на кода умря заедно с Еърейзър.
Не, почакайте. Втората част, която е криела,
са знаци като онези, които намерих в пещерата.
Заедно ще завършват кода.
Имаме шанс, нали? - Съвсем малък.
Достатъчно ни е, стига да ни покажеш пътя, Праймъл.
Добре, но трябва да сме бързи.
Ще имаме малко време, преди Уникрон да премине през портала.
Мостът е опасан от тунели.
Твърде малки са за максимали... - Но не и за човеци.
Ноа и Елена стигнат ли предавателя, ще използват кода да го спрат,
ще извадят ключа и затворят тунела преди Уникрон да влезе в атмосферата.
Скърдж ще следи всеки наш ход. Ще стори всичко, за да ни спре.
Ще отнесем битката при него.
Автоботи и максимали ще нападнат, за да подмамят Скърдж в битката...
Докато с Елена се прокраднем отзад.
Като че ли всички ще умрем.
Щом ще умираме, що го направим борейки се.
Единни.
Този свят ви принадлежи, господарю.
Скърдж, върнаха се.
Прайм. Пазете ключа.
Не допускайте да стигнат моста.
Максимали. - Автоботи.
Напред.
Райнокс, Чийтор, напред!
Пехотинците захапаха стръвта. - Да, но не и Скърдж. Пази ключа.
Този тунел ще ви отведе до контролния панел.
Вземете ключа и се измъкнете! - А ти какво ще правиш?
Ще баламосам Скърдж. - Няма да се справиш сам.
Бъди спокоен. Аз съм Мираж, помниш ли?
Готови. Едно, две, три...
Привет, друже.
Да побързаме.
Прикрийте се. - Дайте ми предизвикателство!
Искаш ли такова, ще го получиш.
Той беше мой.
Не, пропусна ме.
Ноа, стигнете до ключа. - Какво си имаме тук?
Елена, върви!
Смел си, но е безсмислено.
Да не тормозиш момчето ми.
Никой не ще помни тази жалка планета, още по-малко вас.
Какви ги вършиш? - Удържам обещанието си.
Хайде, трябва да станеш. - Всичко е наред, Ноа.
Братски екип. - Да, екип.
Мираж?
Убий другия човек.
Уникрон.
Сражавахте се смело, но този свят е мой.
Закъсняхме.
Нъкълс, там ли си? Край. Соник.
Крис? - Ноа.
Какво става? Къде е Мираж?
Няма го. - Как така?
Ужасно съжалявам, Крис.
Няма да спечелим този път.
Но ние не губим, нали? - Ще ми се да беше така.
Не, ще се справиш.
Не съм като теб, братче.
Омръзна ми да съм болен.
Поискам ли да се предам, ми вдъхваш надежда.
Сега е мой ред. Не се отказвай, Ноа.
Смяташ, че си никой, а всъщност си най-силният, когото познавам.
Да знаете, че сте много сладки.
Мираж, ти си жив! - Да, но...
Ще трябва да поемеш управлението.
Можеш да се справиш.
Ти си моят брат Ноа Диас от "Уилсън Авеню".
Апартамент 2С, Бруклин, Ню Йорк.
Без имена по радиочестотите.
Да не ти пука. Нека знаят кой си.
Скърдж?
Помниш ли ме?
Смяташ, че ще ме победиш сам?
Той не е сам!
Повече няма да напускам Бруклин.
Енергон.
Прайм!
Ноа!
Омръзва ми от вас, човеци.
Бий.
Пак ли ти?
Да си беше останал мъртъв.
Дойдох да сритам задници. - Радвам се, че отново си с нас.
Всички да пазят моста! Елена, спри го.
Да осигурим прикритие. - Ще разчистим пътя.
Ето това вече е друго!
Просто въведи кода. Колко трудно може да е?
Сигурно се шегуваш.
Само ти и аз сме, Скърдж.
Да сложим край веднъж и завинаги.
Господарю, подкрепленията.
Добре, ще се справя. - Да вървим, Бий.
Поздравете приятеля ми!
Да побързаме!
Последен символ. - Грозници такива!
Няма да видиш как Уникрон поглъща и този свят.
Ти успя! Браво на теб!
Не, Уникрон ще надделее! - Елена!
Достатъчно!
Време е да ти покажа истинската сила на един Прайм!
Това принадлежи на мой приятел.
Управлението е унищожено. Не мога да го спра.
Автоботи. Максимали. Изтеглете се на безопасно място.
Лично ще унищожа ключа.
Прайм, не. - Трябва да има и друг начин.
Бий, пази ги.
Саможертвата ти ще стане наш обет.
Благодаря ви, приятели.
Бий! - Не може да го оставим!
Всички с мен!
Ще ти дам каквото пожелаеш.
Тогава умри!
Ноа? - Държа те.
Пусни ме, Ноа. Спаси се.
Докато станем едно.
Докато всички сме едно цяло.
Настъпи газта, Прайм!
Уникрон мъртъв ли е? - В капан е, но не и мъртъв.
Злото не боже да бъде изкоренено.
Би могъл да се върне. - Да заповяда.
Единни ще го унищожим.
Веднъж и завинаги.
Аз съм Оптимус Прайм, предводител на автоботите.
Изгубихме трансветлинния ключ и възможността да се приберем у дома.
Обаче спечелихме съюзник в битката си със силите на злото,
които са твърде силни, за да победим сами.
Заедно обаче може би имаме шанс.
Аз съм Ноа Диас.
Какво трябва да знаете за мен? Отраснал съм в Бруклин.
Имам братче, което ме нарича Соник и трябва ли да помогна на вселената,
за да спася тези, които обичам, тогава ще сторя точно това.
Здравейте, господине. Дошъл съм за интервюто.
Ноа Диас. - Ще предам, че сте тук.
Тази неделя в "60 минути" разговарях с Елена Уолъс.
Наскоро откри подземен храм с мрежа катакомби 5 хил. г. пр. Хр.
Не съм си представяла, че ще направя откритие от подобен мащаб.
Определено е една сбъдната мечта.
Бруклин, скъпа.
Очакват те. Асансьорът отзад.
Разкажи ми за силните си страни.
Заедно с уменията по електроника съм развил такива и да работя в екип.
Добре звучи. Ще бъда откровен с теб.
Автобиографията ти е доста кратка. - Участвах в международен проект.
Така ли било? Не виждам да е споменато...
Не, защото е срочен договор.
Няма проблеми. Разкажи ми.
Беше в Южна Америка, така че упражних и испанския си.
Майка ми беше много щастлива. Нали ги знаете какви са майките?
Честно казано, докато бях там, беше само и единствено работа.
Срамота е, защото чух, че храната в Перу е много добра.
Не съм споменавал нищо за Перу. - Защото точно там си бил, нали?
В Куско заедно с Елена и вашите...
Да ги наречем приятели?
Какво става тук? - Доста знаем за вас, г-н Диас.
Кои сте вие? ЦРУ или ФБР? - Тайна правителствена организация.
Не се водим никъде. Специализирани сме в глобални заплахи и защита на Земята.
Намираме се насред война и ще се радваме да се включите.
Ти и екипът ви. Големите момчета.
Нямам идея за какво говорите. - Добър отговор, да.
Искам да знаеш, че за благодарност от името на цялата ни нация,
ще поемем медицинските грижи за малкия ти брат Крис.
Ще получи достъп до най-добрите доктори по света.
Доктори, които не питат за баланса по сметката ви.
Сериозно ли? - Спаси света, хлапе.
Най-малкото, което може да сторим е. - Не знам какво да отговоря.
Ще го измислим. Брат ти ще бъде добре.
Между другото Крис имаше право.
Без имена по радиостанциите.
Ще ни бъдеш от полза, Ноа. Защо не си помислиш?
Джи Ай Джо.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
<<< УНАКС ТИЙМ < 2023 > UNACS TEAM >>>
The Future Is Ours 2023 87/877/1057/0/S2I
Ще се получи.
Прахосваш уменията си и моя опит.
Добре се получи мисля.
Да го наречем модерно изкуство и да го продадем в Сохо.
Не, няма да я продавам. - Но защо?
Заради онова ли? Не съм те изоставил.
Смятах, че знаеш плана ни. Добре, да кажем, че те оставих.
Дори да не е така. За твое добро.
Смятам, че всичката кръв и пот, която сме вложили тук ни прави квит.
Не, тази кола е специална.
Сбирщина от боклуци е.
Обзалагам се, че даже няма да запали.
Дадено. Мираж?
Момчето се върна!
Този тук каза, че нямало да запаля?