Превод и субтитри KikoDraka
БРАТЯТА НЮТЪН
участват:
Матю Макконахи в ролята на Уилис Нютън
Итън Хоук в ролята на Джес Нютън
Скийт Улрих в ролята на Джо Нютън
Винсънт Д'Онофрио в ролята на Док Нютън
участват още: Дуайт Йокъм
Джулиана Маргулис
Бо Хопкинс
Клои Уеб
Чарлз Гънинг
Люк Аскю
музика Бед Ливърс и Едуард Барнс
оператор Питър Джеймс
продуцент Ан Уокър Макбей
по романа на Клод Стануш
сценарий: Ричард Линклейтър, Клод Стануш и Кларк Лий Уокър
режисьор Ричард Линклейтър
Това е историята на най-успешните банкови обирджии в историята на САЩ.
Окръг Ювалди, Тексас 1919 г.
Захапваш ухото и готово.
Яхваш го. Полека.
Готов ли си? - Да.
Значи си готов? Давай!
Покажи му кой си, момче!
Точно така!
Браво, Джо! Овладя го!
Точно така, Джо!
Хлапето се справя.
По дяволите...
Да, научих го на всичко, което знам.
Как беше войната?
Не беше зле. Как беше затвора?
Щастлив съм, че не съм там.
Док още ли е на топло?
Все някога ще трябва да го пуснат, ако поспре с опитите за бягство.
Щеше да се справиш по-добре, ако усещаше кожа отдолу.
То се знае. Не бях пробвал със седло досега.
Здрасти, Уилис. - Джо, избуял си като плевел.
Така става. Ще пояздиш ли?
За нищо на света. Ще оставя това на брат ти Джес.
Кажи ми, каква е цената сега, да си чупиш главата на това седло?
Каквато е била винаги. Един долар, боб и сено.
От колко време си вън? - Почти година.
Правейки какво? - Белите момчета берат памук.
Мама ще се зарадва да те види!
Мамо! Уил се прибра!
Татко тук ли е? - Не. Не съм го виждал от седмици.
Преследва лесните пари и после ги прахосва, както винаги.
Иначе не би носил името Джеймс Нютън.
Всички казват колко добър човек е.
И никой не може да обясни в какво точно е добър.
Мечтаех си за твоите кнедли цели четири години.
Последната е за теб.
Успя ли да обяздиш жребеца на Фергюсън?
Да. Не е толкова корав.
Ще успеем да спечелим десет долара до края на седмицата.
Ще работим за него и тази седмица.
И ще отидете за парите?
Да. - Уилис, ще останеш ли?
Можеш да ни помогнеш да обяздим още коне.
Остави Уилис да се нахрани. - Не, братко. Ще остана за кратко.
Освен това не си падам по конете като вас, момчета.
Радвам се, че не си се променил, Уилис.
Трябваше да я видиш, мамо.
Бяхме се установили. Имам предвид сватба, 40 акра земя
и всичко останало.
И тогава някакъв завистлив плъх отиде и каза на нейния старец,
че съм лежал в затвора и всичко приключи.
Отряза ме и не можех да я виждам повече.
Въпреки че още искаше да се погрижа за реколтата.
Бях най-добрия събирач на памук, който имаше.
Просто не искаше красивата му дъщеря
да се размотава с бивш затворник.
Не бях достатъчно добър за дъщеря му,
но бях добър за реколтата? Пратих го по дяволите.
Не е никак честно, сине.
Може би трябваше да останеш и да продължиш да работиш.
Как? Как, мамо?
Опитах да работя в Котънууд,
където местните знаеха всичко за моя живот.
Изправиха ме в съда и свидетелстваха срещу мен
без да съм направил нищо.
Ще измисля нещо друго. Ще видиш.
И ако не е честно,
няма да е честно не за мен, а за останалите.
Та откъде ги познавате?
Бяхме заедно в пандиза.
Брат му откраднал памук като упоил плантатора.
Нищо работа. Хлапакът е още зелен, но има кураж.
Това е моя бизнес сътрудник.
Как сте? Брентууд Гласкок. - Уили Рийд.
Приятно ми е. - Подобно.
Има малка промяна в плановете, приятели.
Отидох там и подготвих всичко.
Ще го направим по обяд, вместо в полунощ.
Слим, не съм минал 500 км,
за да тикам пистолета в нечие лице. - Успокой се.
Нощната работа изисква повече усилия.
Работата не ме плаши. - Ще мине като по мед и масло.
Г-н Гласкок. - Да?
Вожда иска да ви почерпи.
Бренди "Наполеон". - Благодаря.
Чух, че са построили още един басейн южно от града, миналата седмица.
Така е. - Кои са те?
Вожда Бейкънрон. Милионер от племето Осаге.
Миналата година дори не биха го пуснали тук,
но нещата се промениха.
Защо така?
Купи мястото.
Нефт? - Да.
Към Оклахома, господа.
Колкото по-скоро стигнем, толкова по-богати ще сме.
Ще пиеш ли това? - Не.
Боже, индианците пият всичко.
Предпочитам да го направим през нощта.
Ще има повече време и по-малко хора.
Има два начина да го направим - лесен и труден.
Докато аз водя този екип, ще го направим по моя начин.
И той е? - Отпусни се.
Имам шерифска значка в джоба.
Ще ги обезвредим и готово.
И все пак предпочитам нощта.
Мерси, Алвин. Ще се видим догодина.
Благодаря, г-н Уилямс.
Здрасти. - Здрасти.
С какво мога да ви бъда полезен, сър?
Това е обир и искам всичките ви пари.
Ръцете горе.
Хайде.
Здрасти.
Направи услуга и на двама ни и продължавай да вървиш.
Заключи го в трезора и измъкни онова момче от там.
Хайде! Да вървим!
Какво е това, Слим?
Двулични копелета!
Да гният в ада!
Хайде!
Да? - Отвори! Аз съм, Уилис.
Добре ли си? - Да.
Някой видя ли те?
Не. Промъкнах се отзад.
Това е жена ми. Ейвис, това е Уил Рийд.
Здравейте. Приятно ми е г-жо.
Очарована съм.
Съжалявам, че ви събудих.
Хванаха Слим.
Знам. Във вестниците не пише дали е жив.
Какво имаме? - Какво имаш?
Нищо. Измъкнахме се живи.
Е, ако това е всичко, което имаме, не е никак много.
Някакви проклети облигации.
Ако се охарчим за Слим,
не остават повече от няколко хиляди.
Не си струва неприятностите.
Да знаеш, че те подкрепям за нощната работа.
Мисля, че това, ала Джеси Джеймс рандеву, което направихме,
беше изпълнението на века.
Опитах се да обясня на този идиот, че риска нощем е по-малък.
Особено, когато говорим за по-малки банки.
Но ние ще се захванем с големите банки,
защото точно там са парите.
Различното този път ще е, че ще го направим както трябва.
Да, трябва да разузнаем обекта.
Ще вземем най-добрите коли, ще им сложим нови гуми
и ще планираме маршрута.
Аз ще се погрижа за проникването.
Имаш нитроглицерин, нали?
О, да.
Значи там държиш тези неща?
Да.
Ейвис предпочита да ги държим под леглото.
Нали?
Тези изглеждат... обещаващо. - Непроследими са.
Мога да ти дам например...
70 цента за долар.
90. - 80.
С обещанието да не казвам от къде съм се сдобил с тях.
80 е добре. - 85 е още по-добре.
И обещаваме да не обираме малката ви банка.
Съгласен. - Съгласен.
Ще се пенсионирам следващия месец, така че...
Имам информация,
която може да бъде полезна на хора с вашата професия.
Има няколко сейфа,
за които знам, в тази част на окръга.
Това, разбира се, означава, че инвестирам в работата ви.
Благодаря ви, г-жо.
Мога ли да ви помогна?
Харесва ми червения кръст закачен там.
Благодаря. - Сестра ли си?
Бях. Така се запознах с Брент.
В един момент беше просто поредния пациент.
В следващия избягах с него
и ето ме тук, обирам банка.
Знаеш ли откъде взима взривните съставки?
Не е нещо болен, нали?
Не. Нося това за късмет.
Как изглежда, Глас?
Списъкът е истински. - Знаех си, че стареца е честен.
Можем да проникнем през барабана.
Кутията е от гнила дървесина.
Можеш ли да я взривиш?
О, да. Всичко с четвъртита врата.
Ще я отворя с един опит. - Отлично.
Какво друго имаме в този списък?
Общо 41 банки.
Сега, предполагам, ще трябва да изчакаме,
докато набелязаните цели се напълнят с пари,
след което ще ги ударим една по една.
Какво ще кажете?
Много добре. А кой ще ни охранява?
И охрана ли ни трябва?
Докато сме в банката,
някой трябва да остане отвън да ни пази гърбовете.
Ще намерим някого.
Май се сещам на кого можем да разчитаме.
Можеш ли да повярваш?
Боже мой. - Добре дошли в Омаха, момчета.
Здрасти, Уилис.
Какво ще кажеш, братко?
Изглеждаш добре. - Нали? И така се чувствам.
Виж го Уилис - хитрецът от града.
Харесва ли ти? - И още как.
За какъв дявол сте домъкнали тези конски такъми?
Каза, че имаш работа за нас.
Точно така, но е малко по-различна работа.
Как намирате Омаха, момчета?
Страхотно е.
Всичко изглежда прекрасно от седалката на Студибейкър-а.
Здравей, съкровище!
Кажи сбогом на това "татенце" и ела при мен!
Боже мой.
Харесвам го този град.
Внимавай!
Да. Струва 1900 с този салон,
а тази струва 2000, заради поръчковите гуми.
Можеш ли да се справиш с такава кола, Джо?
Не бих се изложил. - Добре. Това е твоята работа.
Момчета, да вървим да ви спретнем. - Малко ме съмнява всичко това.
Нека го последваме, пък ще видим.
Изглеждаш зашеметяващо.
Виж го. Погледни го.
С какво се занимаваш? - А ти?
Маникюристка съм.
Маникюристка? Чудесно.
Какво е мнението ти за тези нокти? - Мисля, че трябва да минат през мен.
Имат нужда от помощ, нали?
Не изглеждат ли страхотно? - За разлика от теб.
Да ви представя на тези две прекрасни дами.
Това тук е Катрин, а това Маделайн.
Това са Джо и Уилис.
С какво се занимавате, момчета?
Това е въпрос на място.
Какъв точно тип бизнесмен си, Уилис?
Преуспяващ. Идвате ли с мен? - Ще се присъедините ли за вечеря?
Да, защо не. - Добре.
Чудесно.
Не съм разказвал на много хора за това,
но съм добър приятел с Панчо Виля.
Да. Това е самата истина. Ходи до Тексас постоянно.
Аз пък отскачам до Мексико. Понякога пием заедно.
Вестниците не спират да пишат за него.
Казвам ви. Той е велик човек.
Велик човек. Панчо Виля. Мой приятел.
Да си виждал друг път толкова дебела пържола?
Няма начин, Уилис.
Никога не съм престъпвал закона през живота си.
Обяздването може и да е тежко, но поне е почтено.
Аз също не бях нарушавал закона и ми дадоха три години за това.
А какво ще кажеш за дините, кокошките? А за онази свиня?
Не говоря за това. - Говориш да вземем парите на хората.
Не, не парите на хората. Парите на банките.
Банките се държат като към отрепки с такива като нас
още от, преди да се родим, братко. Време е да отвърнем на удара.
Фермерите държат парите си в тези банки.
Застрахователните компании...
Виж, всички банки вече са застраховани.
Те са тези, които покриват загубите и по дяволите...
Те са най-големите мошеници.
Ние сме дребни крадци, които взимат от големите крадци.
Това е.
Да не си станал проповедник?
Имаме две парчета торта тук,
които чакат мераклии.
Просто не съм готов още.
Татко приемаше живота за даденост.
Това се отразява на малките деца. - Да.
Е, ако децата не са готови да поемат товара...
Не се страхувам или нещо такова.
Как ти се струва?
Мъртвило. - Да.
Само идиот би излязъл в такава нощ.
Не знам, Джес.
Ако някой дойде, едва ли ще натисна спусъка.
Слушай, Джо.
Ще направим това, за което се разбрахме.
Няма да убиваме никого. Точно затова сме заредили със сачми.
Ще минем през това.
После ще се върнем за тортите.
Нали? - Да.
Добре.
Ще запалиш фитила, след като го напълниш.
Ще го наливаш много бавно,
защото ако се получи мехур в течността,
ще се взриви и ще удари мощно.
При динамита взрива се пръска във всички посоки.
Но нитроглицерина
удря еднопосочно.
Всичко, което не е заковано от тази страна,
Ще хвръкне право към онази врата там.
Колко време ще си играеш с това?
Доста.
В зависимост от съдбата и боговете,
можеш да направиш само една грешка,
след което ще остане само кратер.
И ако случайно открият пръст или нещо друго,
това ще е всичко, което ще е останало за погребване.
Може би е по-добре да излизаме вече.
Какво ще стане, ако се взривят там?
Предполагам, ще си първия, който ще разбере.
Спрете с този шум!
Кои сте вие и какво правите долу? - Върнете се в леглото, г-жо.
Имам сирена за пожар тук. Чувате ли ме?
Няма пожар.
Ако не ми кажете какво правите там, ще я надуя.
Ако пипнеш проклетата сирена, жено, ще...
Съжаляваме, че ви събудихме, г-жо. Ние сме техници.
Опитваме се да поправим бравата.
Как пък не! В два часа сутринта!
Ако пипнеш сирената,
ще издухам цялата сграда към царството небесно!
Хей! Спри я!
Вие сте крадци! Ето какви сте!
Някой да хване тези мъже! Обират банката!
Не ме карай да се качвам горе! - Много сте гадна, знаете ли?
Спрете ги! Обират банката! - След минута целия град ще е тук.
Хей! - Какво?
Влез и вземи среброто. Ще вземем всичко.
Къде е? - Зад дима!
Хванете ги! Обират банката! Парите ми са в тази банка!
Е, сега са нашите пари! - Не!
Марш в леглото! Всичко е наред!
Хайде! Темпо, момче!
Боли ме крака! - Когато бях на твоите години,
можех да те надбягам, заднешком и с целия товар.
Всичко ли взе? - Остана един календар.
Тези идиоти се стрелят един - друг!
Страхотен начин да си изкарваш хляба.
Искам да изпратя това обратно в Тексас, г-це.
Както кажеш, Текс.
Не сте ли твърде млада да управлявате хотел?
Не си ли много млад да стоиш тук без придружител?
Да.
Добър вечер, г-жо.
Какво мога да направя за вас?
Имате ли някакви вестници, които не са от региона?
Не, съжалявам. Потърсете на депото.
А това там?
"Полицейски журнал"? - Да. Звучи добре.
Нека ви помогна.
Щях да кажа, че само престъпниците четат този таблоид,
но вие не ми приличате на никой от престъпниците, който съм срещала.
Тук сте права.
Пет цента за вестника, нали? - Да, моля.
И...има ли нещо вълнуващо за правене тук в Омаха?
Да, можете да дъвчете дъвка.
Беше ми приятно да си поговорим, но вече трябва да затварям.
Изглежда сме в една посока. Дъвка?
Здрасти, Луиз. - Как си, Кат?
Здрасти. Уил Рийд. Стар приятел на Луиз.
Здравейте. Вие двамата от къде се познавате?
Ами...
доста откачена история е.
Нека той ви я разкаже.
Наистина е откачена, нали?
В интерес на истината беше преди 16 години.
Бях надолу към Грейси Крийк на лов за жаби
и кого мислите виждам затънала до колене в калта
с жаба увиснала на края на куката?
Не друг, а г-ца Луиз.
Имаме толкова да си наваксваме.
Да. Май имаме.
Луиз - страшилището на жабите.
Искате ли да си запалите? - Не, благодаря.
Загуба на време е, а аз съм зает.
Зает с какво? Лов на жаби?
Не. Занимавам се с нефт. - Наистина?
Имате кладенци и така нататък? - Да. Разработвам един в момента.
Истинска находка.
Голяма работа сте, г-н Рийд.
Приятелите ми ме наричат Уилис, Луиз.
Случайно да знаеш място наречено Аргъси Болрум?
Да.
Какво ще кажеш да отидем там ти и аз събота вечер?
Трябва да те предупредя. - Какво?
Имам син.
Наистина ли? - Да.
Как се казва? - Люис. На десет години е.
Баща му загина във войната.
Обичам децата. Защо не го доведеш и него?
Ще отидем да видим някое шоу.
На него ще му хареса. - А на теб?
Ето къде си. Съжалявам, че закъснях.
Артър, това е г-н Рийд.
Уил Рийд. Приятно ми е. - Артър Адамс.
Артър притежава щанда за цигари там, където работя.
Ще тръгваме ли?
Тук има повече пари, отколкото татко е правил през целия си живот.
Прав си.
Защо не си купиш един петролен кладенец?
Може и да купя.
Ако вие, момчета, сте умни, ще инвестирате заедно с мен.
Нефт?
Успех и на двама ви.
Всеки долар, който направя, ще вложа в коприна и малц.
В какво?
Копринени чорапи и малцово уиски.
Поне докато съм жив.
Ейвис ли искаш да се грижи за дяла ти? - Не.
Разкарай това. Никой не знае, че сме тук.
Кой е? - Полиция.
Търся група нехранимайковци от семейство Нютън.
Значи най накрая успя да заблудиш кучетата, които те преследват.
Всемогъщи Боже! Ах, ти, кучи сине!
Кога те пуснаха?
Пуснали? Да вървят по дяволите! Избягах.
Изглеждаш дяволски добре. - Радвам се да те видя.
Кой пък е това?
Джо.
Твоят брат. - Джо?
Джо, не съм те виждал от доста време!
И ако това не е повод за празнуване.
Не си излъгал в писмото, което ми прати.
Разбира се, че не. Ударихме 5000 кеш и 3000 в облигации.
Да върви по дяволите събирането на памук.
Мамка му, Уилис.
"Мамка му, Уилис".
Развали ми прическата...
Какво мислиш за Уили Харт?
Уилям Харт е добър, но повече харесвам Том Микс.
Том Микс?
Облича се малко крещящо, не мислиш ли?
Може да язди и хвърля ласо по-добре от всеки друг.
Искам да стана каубой като порасна,
но мама казва, че трябва да стоя в училище.
Майка ти е права.
Ако не стоиш в училище, ще се озовеш на полето с памук.
А това не звучи много забавно, нали? - Не.
Какво следва? - Може ли да вземем шоколадова сода?
Люис. - Нека да са три шоколадови соди
с голямо парче сладолед отстрани? Добре ли звучи?
Да се състезаваме. Готови, старт.
Внимавай с майка си.
Уцелих, Джо!
Шест от шест.
Да.
Май са открили ловния сезон.
Ще ви кажа какво, момчета.
Ще ударим всички банки от списъка
и ви гарантирам, че ще спечелим достатъчно, за да се пенсионираме.
После ще ловувате колкото си искате.
За какво ни е този тип Гласкок? И сами можем да се справим.
Ще ти кажа защо. Защото е запознат с взривовете
и познава всеки проклет престъпник от Канада до Мексико.
Докато вие, момчета, пиете,
двамата с Ейвис разузнават набелязаните цели.
Мисля, че трябва да се захванем с бизнеса с пиячката.
Всички знаят, че големите пари сега, падат от контрабанда.
Да, и къде отиват после тези пари?
Не знам. - Отиват в банката.
Уилис смята, че всичко е наред, понеже банките са застраховани.
Можеш да си помислиш, че им правим услуга.
Ако никой не обираше банки,
всички застрахователни компании щяха да фалират,
защото никой нямаше да има нужда от тях.
Точно така. - Днес не ти е работно, Джес.
Какво пресметна, Джо?
14,6 от последния път.
Маршрута ни за измъкване трябва да е перфектен, Джо.
Трябва да успеем и със затворени очи.
Кога ще се откажем, Уилис? Къде ще е края?
Когато станем милионери, ето кога.
Колко точно са милион долара?
Милион е единица
с много нули отзад.
Хондо, Тексас 1921 г.
Колкото повече оръжия, толкова повече неприятности.
Просто не си струва. - Свърши ли?
Просто си давам мнението за тази нова поправка на Фолстед.
И сега се пие толкова, колкото и когато алкохола беше легален.
Точно това казвам и аз. Този конкретен закон не върши работа.
Хайде, Джес.
Имаш ли жена? - Да.
А деца? - Да.
Добре. Заповядай.
Ако ме арестуват, ти ще ми платиш гаранцията.
А-ха. - Добре.
Приятна вечер.
Никога не се знае дали печеленето на лесни пари
няма да доведе до неприятности.
По-студено е от топки на бик.
По-студено от остарели кнедли.
По-студено е от задника на татко по време на оран.
Това може да насърчи хората да си пишат по-често.
Момчета, това е щастливата ни нощ.
Така ли? - Да. Доста мислих
и реших да оберем и другата банка.
По дяволите, Уилис. Уморен съм.
За какво говориш? И двете банки ли?
Да, двете по едно и също време.
Толкова е студено, че дори и кучетата не лаят.
Джес отива с Глас, Док е с мен.
Джо, ти ще наблюдаваш улицата. Разбрахте ли?
Две банки? - Какво ще кажете?
Съгласен съм. - Добре.
Глас, колко е сега часа?
Сигурен ли си, че ще се справиш със сейфа?
Разбира се, че е сигурен.
Защо трябва да поставяш всичко под въпрос?
Когато чуете сирената на товарния влак в 2:40 ч,
палите фитилите и после дим да ви няма към някое по-топло място.
Да започваме, момчета.
Уилис? - Да?
Знаеш ли колко пари има там?
Банка е все пак, нали?
Какво?
Отдръпни се, за да ти покажа моя метод от две стъпки.
За какво, по дяволите, говориш? - Първа стъпка.
Втора стъпка.
Не се свидиш в наливането.
Да.
Както мама винаги е казвала:
"Господ мрази страхливците".
Спрете, г-не.
Спрете. Ще трябва да минете по друг път.
Няма друг път.
Тогава се върнете обратно. Тук не е безопасно.
Изморен съм за безсмислиците ти. Махни ми се от пътя, момче.
Хайде!
Мамка му!
Дий!
Същински разбойник си, Джо.
Казах му, че не е безопасно.
И казвате, че той
ви е заплашил да... какво беше?
Да взриви целия ви род с динамит?
Това беше в началото.
Не помня много, но беше приятелски настроен, което е странно.
Изпратихме потеря и самолет също.
Да, знам,
но повярвайте ми, тези момчета са изчезнали отдавна.
Благодаря. - И аз благодаря, г-н Олдрич.
Ще купя всичките ви дъвки.
Здравей, страннико.
Здрасти, Лу.
Всъщност ще купя целия цигарен щанд.
Съвсем наскоро получих наследство. - Честито.
Благодаря. И сега си мисля, че на дебелоглавия ти шеф
мога да подхвърля една от тези стотачки,
за да те пусне и да отидем на разходка из провинцията.
Какво ще кажеш? - Не знам, Уилис.
Двеста. - Уил Рийд?
Това е той. Един от тях е.
Връщам се след минутка, любов.
Мога ли да ви помогна с нещо? - Качете се с нас
и ни обяснете това, което намерихме в стаята ви.
Не виждам как това ви влиза в работата,
но като се замисля,
едва ли ще бъде проблем.
Какво ти направиха?
Претърсиха ме. Накараха ме да облека това.
Махни го. - Защо?
Това са те, казвам ви.
Разпознавам гласовете им.
Носеше същият червен пуловер. - Много ви благодаря, сър.
За нищо. - Отведете ги долу.
Лъжливо копеле!
Никога не съм виждал този старец през живота си!
Утре, всички вие, ще бъдете подведени под отговорност
за обира на кино "Лайсъм".
Ако искате да кажете нещо, ще бъда наблизо.
Аз мога да ви кажа нещо! Този старец беше полусляп!
Успокой се Джо. - Не сме обирали никакво кино.
Успокой се. Крещенето няма да доведе до нищо добро.
Хванаха ни.
Сега трябва да помислим как да се измъкнем.
Бяхме на повече от 700 км от тук въпросната нощ.
Не могат да докажат нищо. - Да, но вече го направиха.
Не разбираш ли? Всичко това е изнудване.
Поздравления за първото ти такова.
Вече взеха 2000 от стаята ни.
Което, сигурен съм, е три пъти повече от сумата открадната от киното.
Уилис.
През цялото време, докато растях, двамата с Док
бяхте или в затвора, или Господ знае къде.
Въобще не предполагах, че нещата стоят така.
Господ ми е свидетел, че не знаех.
Така е, братко. Така е.
Но не се притеснявай, защото предстои да взимаме.
Сега ще разбереш защо трябва да си носим с нас
спестовните книжки.
Пазач! Изкарай ме от тук! Искам да направя самопризнание!
Съжалявам.
Не се занимаваш с нефт, нали?
Какво имаш предвид? - Носят се разни слухове в хотела,
а и всички тези пари в стаята ти. - Всички пари?
С братята ми спечелихме тези пари от залози.
Комарджия ли си?
Не. Ни най малко.
Спечелих малко пари на покер
и вече не мога да съм петролен предприемач, така ли?
Хей, сладурано, имам въпрос към теб.
Аз съм бизнесмен.
Не по-различен от някой адвокат или играч на фондовата борса.
Просто си изкарвам прехраната. Нали ме разбираш?
Да, добре.
И сега?
Мислех, че се занимавате с петрол, момчета.
Това не е вярно!
Чухте ли за двете банки в Хондо, Тексас?
Ние бяхме. Той ограби едната, аз другата.
Отидохме там и си рекохме, ще ги ударим и двете.
Да, по дяволите! Проклет да си, Чичо Сам!
Аз съм ветеран! - Добре, добре.
Сражавах се с една ръка. - Брат ми, героя.
Точно така. - Не е ходил и на лагер...
Не ме прекъсвай! Мога да надпия, над яздя
и надвия всеки член на това сборище.
И ще ми го смуче всеки, казал противното.
Ти също, ако кажеш нещо друго.
1923 г.
Да, по дяволите, това е списъка.
Първо, всички банки бяха обрани.
Второ, компанията ми трябваше да плати.
И сега зависи от федералното правителство
дали ще ви обезпечи. Нали?
Четвъртити сейфове взривени с прецизност.
Фина работа.
Няколко човека отвън за охрана.
А няколкото свидетеля, които разпитахме,
твърдят, че са група от вежливи провинциални момчета.
Ако успея и аз да докопам толкова пари за две години,
също щях да съм вежлив.
Половината от банките взеха обезщетения
много по-големи от откраднатото.
Проклетите банкери си мислят, че имат разрешително за кражба,
заради това, че са застраховани. - Трябва да предложите двойни премии
на всяка банка, която пожелае да постави объл сейф.
Добра идея, а между временно
какво прави правителството по въпроса с бандата?
По петите им сме
и когато ги хванем,
ще ги затворим за дълго време.
Пристигнахме ли вече?
Продължавай да спиш. Ти ще караш после.
И как се справихме в крайна сметка?
Не знам. Добре, предполагам. Ще ги преброим сутринта.
Добре. Върви да поспиш. - Лека нощ, момчета.
Уилис Нютън.
И това, ако не е стария ми партньор.
Изглежда се справяш добре, след като се разделихме.
Събрал си първокласен екип.
Единственият екип, който имам е за сондаж на нефт.
Как си, друже? - Не се оплаквам.
Мислех, че можем да поговорим по работа.
С какво се занимаваш напоследък?
Чикаго. Там се случват интересните неща.
Големите играчи са там.
Ченгета, политици, съдии.
По дяволите, купиха дори Световните серии.
Приятелю, сигурно се чувстваш в рая.
Можеш да включиш момчетата си в няколко добри бизнес възможности.
Имаме общ познат - Мъри. Пере ти парите.
Казах ти, Слим,
тези дни са отдавна отминали,
но оценявам предложението ти. - Да.
Е, ако по някаква причина
нещата не се стекат по очаквания начин,
ме потърси в Чикаго.
Навъртаха се едни съмнителни типове навън,
които искаха да говорят с теб.
Това са просто стари приятели, познати от преди.
Защо седиш в тъмното?
Какво се е случило?
Какво има, скъпа? - Уилис, имаш ли ми доверие?
Кажи ми какво се е случило. Някой да не те е обидил?
Не. Днес отидох до банката,
да оставя нещата ти в депозитен сейф.
Не исках да сгъвам документите,
но кутията беше прекалено малка, затова ги разлистих
и, Уилис, там имаше доста пари.
Знам, че още не печелиш от петрола
и не може да си спечелил толкова пари на комар.
Видях, че се регистрираш в хотелите под всякакви различни имена.
Рийд, Роджърс.
Също така намерих нещо в сакото ти,
от което съдя, че името ти е Нютън.
Не се казваш Рийд, нали?
Защо, Лу?
Дори не знам истинското ти име.
Не виждам какво значение има. Това е част от работата ми.
И аз ли съм част от работата ти?
Не съм казал това. - С какво се занимаваш?
Знаеш с какво.
Не мисля, че знам.
Така или иначе сложих парите в спестовна сметка.
Какво си направила?
Бяха прекалено много, за да ги слагам в кутия.
Не, не, не.
Не трябваше да правиш това, скъпа. - Защо не?
Депозитната кутия е на мое име. Колата също.
Щом опре до пари, ще правиш това, което ти казвам.
Ако ще е на мое име, тогава имам някакви права.
Парите са от банков обир.
Сега доволна ли си? Спестовна сметка?
Да не се опитваш да ме вкараш зад решетките?
Така могат да ме проследят, Лу!
Ти си банков обирджия?! Господи!
Аз съм влюбена в теб!
Банков обирджия! И голям лъжец!
Не се прави на света вода ненапита.
Какво?
Какво ли? Бащата на Люис бил загинал във войната?
Все още се размотава наоколо, а ти все още си омъжена.
Не знаеш нищо за живота ми.
Не. Не знам. И едва ли ще ми кажеш.
Аз не крада от никой и не съм на косъм да ме убият.
По дяволите, Лу! Родил съм се в нищета
и никой, никога не ми е давал нищо. Съвсем просто е.
И двамата правим това, което се налага да направим.
Но ти обираш банки.
Да.
Обирам банки. Това е, което правя.
И което ще продължа да правя,
докато спечеля достатъчно пари, за да се захвана с нефтения бизнес.
Луиз...
Обичам те.
През цялото време копнея да сме заедно.
Когато мисля за нас, мисля за вечността.
Тогава защо не ми каза?
Защото мислех, че ще ме изоставиш, щом разбереш.
Нямаше да те изоставя.
Няма никакво значение колко пари имаш.
Нямаш нищо, ако не се доверяваш на човека до теб.
Да.
Нека направим така.
Следващия ни курс е към Торонто
и искам да дойдеш с мен.
Какво?
Влюбена съм в човек, на който дори не зная името.
Знаеш го. - Не го знам.
Г-н Нютън.
А ти си моята г-жа Нютън.
Оръжията държим тук.
Слагаме ги отдолу и митничарите не се усещат.
А нитроглицерина? И него ли пренасяте?
Не.
Хваща ли те страх понякога? Искам да кажа, а ако ги хванат?
Това не е от късметлийските въпроси.
Добър вечер, г-це.
"Мери малко агънце имаше.
Тате го закла.
Сега с нея ходи на училище.
Между две филии с хляб."
Какво?
Моузлер е дебел 30 см.
Когато започна,
можеш да проникнеш през вратата на трезора.
Може ли да престанат с пеенето?
Ще трябва много повече експлозив да взривим това.
Няма проблем. Имаме предостатъчно експлозиви.
Може ли да бъда брутално искрен с теб, Уилис?
То се знае, Глас.
Няма значение.
Мамка му.
Мама му стара. И на мен ми изглежда 30 см дебело.
Какво, по дяволите, имаме тук?
Как ще отворим това?
Не можем.
До преди месец не бяха и чували за обли сейфове.
Безсмислено е. - Не ми казвай,
че бихме целия път до Канада за нищо.
Докато мигнеш и нещата вече са се променили.
Проклети регистрирани облигации, контрол над продажбата на експлозиви,
сейфове с кръгли врати, сейфове тип "гюле"!
Господи, какво да сторя?
Мислех, че не пушиш.
Не съм казал, че не пуша.
Казах, че е загуба на време, както цялото пътуване до Канада.
А нашата ваканция?
Хайде. Да слезем тук.
Радвам се, че смениха сейфовете.
Така или иначе каза, че ще се откажеш.
На самата улица? - Най-тъпото нещо, което си виждал.
Глупавите канадци носят всичките пари на куп.
Отброяват ги, после излизат с хартиите директно на улицата.
Пазачи има ли? - Само двама канадци и торба с пари.
Пъхаме им оръжията в лицата...
Те пускат чантите. Грабваме ги и изчезваме.
Все едно да крадем от на дъртия Тоуб Робъртс дините.
Привет, Луиз.
Тъкмо говорим с момчетата по работа.
Как си, красавице?
Никога не съм предполагал, че ще направим обир
посред бял ден в стил Братята Далтън.
Какво има? Стомахът ли те свива?
Ще бъде фасулска работа, момчета.
Всеки си знае задачата.
Ти дръпваш чантата, ние ще те вардим.
Това ли е мястото? - Да.
Малко по-нататък, Джо. - Мислех, че е тук.
По-нататък.
Няма да вземем една чанта.
Ще вземем всичките.
Върви по дяволите. Планът беше друг.
Планът току-що се промени.
Мамка му. Идват.
Док, поеми този. Глас и Джес, другите двама.
За мен е този отдясно.
Хайде, проклетници. Да не искате да живеете вечно?
Пусни чантата или ще те издухам право в ада! Пусни я!
Пуснете чантата и си вдигнете ръцете!
Хайде! - Извинете. Извинявам се.
Дайте ми чантата. Дайте чантата!
Това е засада! - По дяволите.
Пуснете я! Казах да я пуснете, мамицата ви.
Глупави кучи синове.
Господи.
Не мърдай!
Извикайте полиция!
Имат оръжия.
Стой, на място.
Какво ще правиш с това пищаче?
По дяволите! Господи!
Пусни ме, невежо канадско говедо!
Пусни ми крака!
Изчезни от тук, кучи сине!
Махни се! Пусни ми крака!
Мамицата ти проклета!
Обират банката!
Исусе.
Пусни го! - Махайте се!
Стой, не мърдай! - Свали проклетото оръжие!
Хайде, хайде!
Джо!
Хайде, хайде! - Карай.
Ще качим Док по път.
Хайде! Хайде, да изчезваме!
Дай ми това!
Залегни, Джес!
Докато ми се влачиха на задника,
къде бяхте вие, по дяволите?
О, Боже. Какво беше това?
Да не се опитваш да ни затриеш?
Какво фиаско. Всички в Торонто ни видяха.
Със сигурност не видяхме теб.
Къде, по дяволите, беше, копеле?
Не те чух да стреляш. - Слушай ме, идиот такъв.
Не беше предвидено да стрелям.
Не трябваше да стреля никой от нас! Трябваше просто да пазим, Уилис!
Ако беше пазил още малко, щеше да си в Чикаго.
Аз съм професионалист. Придържам се към плана.
Какъв план? - Всички да млъкнат!
Не е приключило още, разбрахте ли?
Ще се видим с вас двамата обратно в щатите.
Защо не им се обадиш да ги подготвиш за пристигането ни?
Сигурно ще имат някое и друго стъкло за чупене.
Къде, по дяволите, беше той?
Мислех, че си мъртъв. Направиха съобщение на пистата.
Всички говорят за това. - Нищо ми няма.
Казаха, че един от бандата е мъртъв.
Никой не беше наранен. Измъкнахме се.
Трябва да се махнем от тук.
Така изглупях днес, Лу.
Исках всичко.
Без малко да убия братята си.
Не знам...
как, по дяволите, се измъкнахме живи, Лу.
Познавам това момиче.
Бяхме заедно в неделното училище.
Да, в Парсънс.
Колко ли е имало в чантите?
Колкото и да е имало, не си струва.
"Всичките четирима, ранени банкови служители са приети в болницата."
Тези глупави, смотани канадци.
"Шестимата бандити са се измъкнали с приблизително 200 000 долара."
По-скоро 80.
И канадците рекетират застрахователните компании.
Кажи ми, Лу? Кои всъщност са престъпниците тук?
"Вероятно са американски граждани. Един от тях е бил сериозно ранен.
Полицията претърсва болниците и лекарските кабинети,
надявайки се да хване кървавата диря,
която ще ги отведе до извършителите на това шокиращо престъпление."
Нямаше да е така шокиращо, ако бяха пуснали чантите като нормални хора.
Лу, представи си, че носиш чанта.
Изневиделица изкача въоръжен мъж. Какво ще направиш?
Пускаш чантата. Взимам я и изчезвам. Много ли е сложно?
Проклятие.
Уилис.
Обещай ми, че това беше последния ти банков обир.
Можеш да си сигурна, че това ми беше последният,
защото от сега нататък ще се занимавам с нефт.
Ти си луд. Разкажи ми за петролния кладенец.
Петролния кладенец?
В западен Тексас е. - Да?
Дори съм го кръстил. - Как?
Имаш един опит.
Оборудването беше използвано за тази скъпа сондажна машина.
Това не ме вълнува.
Вложих всичко, което имах в това съоръжение.
1924 г.
Къде ми е нефта? - Г-н Уилсън,
сложиха прекалено много пръчки в сондата.
Няма достатъчно налягане. - Дали съм разбрал добре?
Назначих задника ти начело,
плащам ти висока заплата вече цяла година.
Идвам днес и ти ми казваш, че имам съоръжение, което не работи?
Сондираме на добро място,
а ти ми казваш, че имаме само една суха дупка?
Има нефт долу. Направили сме всичко както трябва.
Едно нещо има, което аз мога да направя.
Ще ви го обясня простичко.
Представете си стара свиня майка.
Шест бозки, седем прасенца.
Изглежда вие сте седмото.
С кого се съревноваваме?
С всеки един от кучите синове в околността.
Да, пробвайте. Това там са Стандарт Ойл.
Джон Рокфелер от Ню Йорк.
Отдясно са Гълф Ойл. Г-н Мелон. Още един северняк.
Надминете ги, ако можете.
Големите момчета с дебелите джобове.
Няма да изкарате достатъчно пари от тази дупка,
дори за да си платите подстрижката.
Това се отнася и за вас!
Всеки един от вас, мързеливи кучи синове, е уволнен!
Хайде, Док.
Трябваше да ме оставиш аз да го направя.
Какво гледаш, бе, кълвач?
Имаш ли представа къде се подвизава Джес?
Имам една идея. Защо? - Да го намерим.
Дами и господа, приятели и съседи. Това е шоуто на Бугър Ред.
Да, забавно за цялото семейство
и образователно за децата.
Ще видите осеяното със звезди прасе.
Какво е това? - Първо място.
На първо място три пъти тази седмица.
Добре. Имаме истинска работа за теб.
Готов ли си да тръгваме?
Имам си работа и ми харесва.
Това тук? Това не е истинско, Джес.
Това е зоопарк.
Истинско е. Истински забавно.
Без пари сме, Джес. - Да.
И какво ще правим?
Ще оберем нещо.
Добре.
Кладенецът се оказа сух.
Кладенец? Това обяснява всичко.
Значи свършихте парите и опряхте до мен, така ли е, Уилис?
Вижте големият петролен магнат в действие!
Пусни ме. Какво направихте с моята чанта?
Та значи, момчета, профукахте всичките си пари.
Поне знам моите къде отидоха.
Искам да ви помоля нещо, момчета.
Ти не ни молиш никога, Уилис.
Защо просто не ни кажеш какво си решил?
Успокой се. - Добре.
Добре. Значи така.
Банките ни идват пряко сили.
Навсякъде са вече с обли сейфове.
Почти не са останали облигации.
Повечето хора влагат парите си във фондовата борса.
Или в кладенци. - Какво трябва да направим?
Имам нещо предвид в Чикаго.
И, момчета, това е нещо голямо.
Трябва да проверя нещата по-отблизо,
но имам хора, които ще се погрижат за това.
Не знам, Уилис.
По дяволите, Чикаго? - Какво му е на Чикаго?
Не знам. - "По дяволите, Чикаго"?
От кога се отказахте да пътувате?
Просто не харесвам Уайт Сокс.
Говоря ви за излизане от играта. - Ние сме излезли.
Говоря ви за милиони долари.
Това вече е интересно. Това са много пари.
Това са си много пари.
Отнася се за децата ни и това да не растат в мизерия.
Ние нямаме деца, имаме само живота си, който можем да загубим.
Нищо няма да ви се случи.
Значи банките са ни пряко сили? Не ставаме ли отчаяни?
Точно тогава започва да става опасно. Знаеш това, Уилис.
Торонто няма да се повтори, Джо.
Имаш думата ми. - Имам само един въпрос.
Какъв? - Сигурно ли е, че парите са там?
Джо. - Джо.
Не мога да повярвам, че отново не си честен с мен.
Бях, преди да разбера как съм се прекарал с кладенеца.
Освен това обещанието ми беше за банките.
Сега ще бъде влак. - О, Господи!
Не мога да се откажа при положение, че сме разорени.
Каза, че ще приключиш с всичко това. - Исках го.
Изгубих почти всичко, докато се опитвах да бъда легитимен.
Явно Господ не е отредил това за мен.
През целия си живот се опитвам и все нещо ме дърпа назад.
И все пак имаме достатъчно пари, много повече от другите.
Ние не сме другите. А и съм длъжник на момчетата.
Ти си този, който иска пари, не те.
Аз съм този, който трябва да се грижи за всички.
Забрави за другите и почни да мислиш за себе си!
Какво става с теб?
Да не мислиш, че си единствения, към когото живота е несправедлив?
Не. Но аз не бих се предал.
Виждаш ли? Никога няма да се измъкнеш от това.
Върви и си вземи милионите, но ще останеш сам...
точно след десет секунди. - Лу, спри. Излез от колата.
Отиваме при майка ми. Остави ни на мира.
Искам да остана с Уилис. - Видя ли? Видя ли?
Какво искате? - Уили Райс. Приятел на Мъри съм.
Влизай.
Здравей, Уили. - Мъри.
Радвам се, че успя. Трудно ли намери мястото?
Никак. - Хубаво. Ела. Почакай само да чуеш.
Това е най-сладката сделка, с която съм се захващал.
Израснах с този индивид. Бил Фейхи му е името.
Малък нехранимайко от махалата.
Недорасло малко копеле. Спасявал съм му кожата неведнъж.
Както и да е. Стана легитимен и сега е пощенски инспектор.
Преди два месеца го преместиха обратно в старата му махала.
Обича жените и конните надбягвания.
Относно момичетата, колкото и да струваха,
винаги се вмъкваше в цената.
С надбягванията - затъна с група сериозни момчета
със сума, която пощенски инспектор не може да си позволи.
Както и да е. Той дойде при мен и ми каза...
Ясна ми е картината.
Нека те представя.
Искам да се запознаеш с някого.
Не ми казвай името си.
Ако не си му дружка, пиенето не е от него.
Хитро копеле. Приятни момичета, нали?
Хей. Това е човека, за когото ти разказах.
Ще ни помогне.
Подробности, подробности.
Хей, приятел, подробности ми е презимето.
Искам да знам всичко за пощенския влак.
Ще осигуря хората, бензина, оръжията и куража,
а вие момчета можете да си седите спокойно и да делите поравно с нас.
Ще се справите ли? - Разбира се.
Пратките пристигат всеки четвъртък с влак 57.
Облигациите са от Милуоки.
Миналата седмица имаше 63 торби
застраховани за три милиона.
И понякога федералния резерв
слага още в последния момент.
Ще проверя всичко това и ще направим план.
В последствие облигациите ще трябва да се изперат,
а парите ще вземете на пет процента.
Десет. - Седем и половина.
Съгласни.
12 юни 1924 г.
Ще бъде доста тъмно,
така че ще е по-добре, ако носим тези светли шапки,
за да се разпознаваме.
Как ще разберем, че не ни готвят капан?
По дяволите, Джо. Ние сме от Тексас,
а тези момчета сигурно познават всички престъпници в Чикаго.
Да и крадците познават тях. Чикаго се управлява от мафията, Джо.
Ирландци, италианци и така нататък.
Когато някой се отбележи тук, те чакат с голямата лъжица.
Когато работата се върши от група провинциални момчета,
никой от големите клечки няма да ги таксува.
Пощенският влак е федерално престъпление, Уилис.
Нарушаването на закона си е нарушаване.
Тук не става въпрос за някакво малко обирче.
Именно, не е малко въобще.
Когато жегата ни достигне, ще имаме внедрени хора,
които ще направляват разследването. - Имам само един въпрос.
Можеш да си сигурен, че парите ще са там.
Три милиона долара. Мисля, че си струват усилията.
По дяволите, това е нещото, към което сме се стремили винаги.
Ако го направим правилно, ще ни е последното.
Това са страшно много пари, Уилис. Как възнамеряваш да се измъкнем?
Това е като убийството. Няма просто да се откажат.
Дотогава ще сме вече в Мексико. - Не си ли навит, Джо?
Не съм казал това. - Искаш да се откажеш?
Знаеш, че не е така.
Ще участвам. Просто питам дали си сигурен.
Добре.
Момчета, време е да се запишем в историята.
Ставайте, момчета. Това е нашия влак.
Пръждосвайте се!
Мислеха, че сме ченгета.
Какво ще кажеш?
Десет и двайсет.
Горе ръцете или ще ти отнеса главата! Вдигай ръцете!
Спри влака на прелеза след три километра.
Г-не, не ме принуждавай да те гръмна.
Да ти видя ръцете на дросела!
Какво ти става?
Да не те е ритало муле в главата?
Спри!
Отиде много напред.
Проклятие.
Мамка му! Виж къде сме!
Сега върни до мястото, на което ти казах.
Ще отнеме минута! - Дано е от бързите минути!
Не е ли това прекрасен начин за изкарване на хляба?
Всички вие, излизайте!
Какво, по дяволите, става?
Дръжте ръцете горе. Обираме влака.
Зачудих се, дали не сме ударили нещо.
Има ли още някой? - Само аз съм.
Всички надути пощенски пуяци са отпред.
Ще ида да видя какво става.
Слез от там. Връщаме се на прелеза.
Къде са всички? - Не знам. Нещо не е както трябва.
Кучите синове сигурно са офейкали.
Какво, по дяволите, става с този влак?
Господи.
Хей!
Хей! Пусни проклетата пушка!
Виждаш ли дървото? Там е прелеза.
Дори не знае как се паркира. Глупав некадърник.
Слизат двама! - Качва се един!
Бавно.
Нали помните, че са въоръжени. - Да, ние също.
Ще се погрижа за тях, Джо.
Така ли? - Всичко е наред.
Пощенски вагон 2105.
Хей. Хайде, всички! Навън! Веднага!
Не стреляйте!
Джаксън, пусни газта!
Добре, копелета глупави.
Ще се молите на Господ да сте отвън.
Г-не, не им позволявайте да ги убият.
Досега никой не е умирал от "миризливка".
Добре. Хвърлете оръжията!
Хайде! По-живо!
Застанете отсам. По-бързо. Хайде.
Кой е главния тук?
Добре. Всички да дойдат тук. Хайде.
Искам само препоръчаната поща
и искам всеки един сак. Разбра ли ме?
Да, сър.
Чудесно. Хайде.
Говори. - Саковете от Милуоки са тук.
Там отзад са от Сейнт Пол,
а тази секция е от Минеаполис.
Това е то.
Добре. Помогни ми да ги прехвърлим. Започваме с Милуоки.
Всяка една от тях. Хайде!
Идвам!
Къде беше, по дяволите? - Исусе.
Някакъв тип се опитваше да се промъкне отзад.
Имаше пушка. Мамка му! Трябваше да застрелям кучия син.
Има ли още хора от другата страна?
Всички сме тук, г-не.
Всички са тук, Джо. - Добре.
Свалих го! По дяволите, застрелях го пет пъти.
Не, не си. Избягал е надолу по линията.
Добре, всички вие, мамини синчета,
ще хванете торбите и ще ги довлечете до двете коли там.
Хванете по два и ги оставете тук.
Сложете ги на задната седалка.
На задната седалка.
По дяволите. По-бързо.
Боже мой.
Идиот такъв!
Застрелял си Док!
Не! Не! Не съм!
Това е този тип, Джес!
Исусе. Застреля брат ми.
Мамка му, Уилис! Уилис!
Ела тук! Док е!
Джаксън? - Върви.
Можем да се справим с него.
Бихте могли, но първо ще сваля двама, трима.
Връщайте се на работа.
Спокойно, Док, хайде.
Не. Не. - Кърви силно.
По дяволите, Док.
Трябва да го откараме при доктор.
Държиш ли се?! Ще те измъкнем от тук, братко.
Мамка му, не се мотайте.
Ти само се дръж.
Хайде, Док, хайде.
Не се предавай.
Взехте ли ги?
По дяволите.
Хайде!
Леко, хайде, хайде.
Махнете се от него! Изчезвайте!
Веднага! - Исусе, не мисля, че ще го бъде.
Намерете доктор. - Тук? В Чикаго, може би.
Тогава ще го закараме в Чикаго.
Ако го види доктор, веднага ще звънне на ченгетата.
Да си спасяваме задниците. Това може да прецака всичко.
Защо просто не разделим парите и всеки по пътя си?
Тази работа няма да приключи, докато не се погрижим за Док!
Лоша идея. - Спокойно, момчета.
Познаваш много хора. Точно затова участваш.
Не ме интересува как, но ще доведеш някого тук.
В противен случай, кълна се, ти си този, който няма да го бъде.
Спокойно. Познавам един...
Действай, мамка му!
Двамата с Мъри вземете Док. Ние ще скрием парите.
Осем дяла, осем скривалища.
И трябва да ти се доверя?
Доверяваме ти нашия брат.
По дяволите.
Боже, Мъри, това не ми харесва.
Сигурно някой ни е видял как влачим този кървящ кучи син.
Как така е още жив, докторе?
Раната на гърдите сама по себе си би трябвало да го убие.
Куршумът е минал между сърцето и дробовете.
Ще се върна утре да се погрижа за счупената ръка.
Дръж си устата затворена и не си ни виждал.
Ако иска да победи в състезание, в което няма победители,
проблема си е негов.
Няма да е лошо, ако се махнем от тук.
Убий ме!
Хей. Няма да те оставим, Док.
Когато се събудиш, аз все още ще съм тук.
Не спирай, докато не стигнеш Тексас.
И запомни, няма да се търсим поне година.
Не носеше шапката, Уилис.
Всемогъщи Боже.
Джо.
Господи!
Визитациите свършиха, приятел. - Претърси го.
Също като хлапака. Не носи нищо.
Какво става? - Какво търсиш тук?
Казаха ми, че мога да си купя бира тук.
Изминал си дълъг път само за едно питие, тексасецо.
Имаш ли си име, сладкишче?
Да, имам. Казвам се Уил Рийд.
Тук съм, за да добивам нефт, по дяволите,
и тъкмо отивах на едно тържество...
Купона свърши, приятел.
Хванахме приятелчетата ти, преди два часа.
Много кофти работа сте свършили снощи, момчета.
Жалко, че половината свят ви е видял да се качвате тук.
Аз съм просто куриер, нищо повече.
Изглеждате ми като от старата школа. Все ще се разберем някак.
Така ли мислиш?
Нямам пари в себе си,
но мога да намеря, ако се интересувате.
Казват, че стойността на парите е относителна.
Тук, например, има само десет долара.
Не могат да се сравняват с милионите, които отмъкнахте,
но...
могат да нанесат доста тежък удар.
Времето е относително.
На колко си? 22, 23?
Ще бъдеш на 50, когато излезеш от затвора,
ако не получа някакви отговори.
Имаме много време.
Защото...
Имам нужда от теб, Лу.
Хайде, човече, можеш да ми кажеш.
Знам, че боли.
Да се надяваме, че първо ще пукна.
Началник Шумейкър, имате съобщение. Казаха, че е спешно.
Благодаря. Ще поговорим пак.
Времето изтече, приятел.
Изглежда те прекараха.
Тя ще дойде. - Тя?
Да. Тя е бизнес сътрудника ми.
Тя не знае нищо за това.
Просто ще донесе парите.
Света, в който аз вярвам, със сигурност не носи пола.
Бих се притеснявал за всеки път, когато съм я подвеждал.
За всеки път, когато ме е хващала с измислена история.
Жените не забравят и не прощават тези неща.
Висим тук от половин час. Не мисля, че ще се появи.
Ето я и нея.
Донесох парите.
Прочете ли вестниците? - Да.
Ние сме бизнес сътрудници, Лу.
Не знаеш нищо. - Добре.
Ще се измъкнем, Лу. Когато момента настъпи, ще измъкнем Джо и Док.
Нали?
Хей, Лу...
Хубава е. Наистина ли сте само бизнес сътрудници?
Назад, дюстабан. - Всичко е тук. Пусни го.
Изчезвайте. - Радвам се, че работихме заедно...
Това ще го задържа. А вие се забъркахте в куп неприятности.
Ти, идваш с мен.
Отведете го в участъка. - Да, сър.
Проклятие! Лицемерни, долни копелдаци!
По дяволите! Ако ги бях преброил по-бързо...
Ти си умника, нали?
Бих те завел в центъра,
ще си наемеш адвокат, ще платиш гаранцията
и няма да те видя повече.
Но не, приятелю, ще те закарам в Рокфорд,
където шериф е братовчед ми.
Там има хубава, усамотена тъмнична килия на третия етаж.
Ще ти хареса.
Освен, разбира се, ако не ми кажеш
къде е скрита пощенската плячка?
Ще кажете ли на федералните?
Някаква част.
Съжалявам, че ще ви разочаровам, но ще говоря
само с най-главния,
а това не сте вие.
Да, най-големият до сега.
Вдигна се много шум покрай случая.
Никой не беше наранен, освен един от тях,
но всички тези нули...
Да, хората ще искат кръв този път.
Това, което трябва да направим е да се съберем
и да разгадаем заедно, кой е вътрешния им човек.
Вътрешен?
Знаели са за всяка партида на влака.
Някой високопоставен трябва да им го е подхвърлил.
И залагам цялата си заплата,
че е някой от това ведомство.
Тук е добре, приятелю.
Добре. Тук.
Два месеца по-късно
Благодаря ти, че дойде, Лу.
Исках да дойда по рано, но не ми позволиха.
Знам. Шумейкър показа ли ти дългия списък с лоши неща,
които ще ми се случат, ако не му дам това, което иска?
Каза, че можеш да лежиш до живот, Уилис.
Бих могъл, ако не си изиграя правилно картите.
Каза, че си бил в тъмнична килия?
Да.
Как издържаш?
Просто си седя и мисля.
За теб най-вече.
Все едно си там с мен, Лу.
Мога да погледна в очите ти,
да чуя гласа ти,
дори да помириша косата ти.
Представям си, че сме заедно в една стая, Лу.
Не говорим и не правим нищо.
Просто знаейки, че сме там един за друг.
Имате подход, г-н Нютън.
Сигурно е така.
Лу...
Нали знаеш всички неща, за които ми се искаше да говорим?
Сега всичко, което ми се иска е да сме заедно.
Надявам се, че няма да отнеме много време, г-н Олдрич.
Казах на жена ми, че ще се прибера в къщи за вечеря.
Няма да отнеме повече от минута.
Всъщност, пристигнахме.
Хайде, надникни.
Проклет да съм.
Странно, нали?
Шпионка към стаята за сортиране.
По дяволите. Всеки може да направи това.
Всеки с твоя ръст.
Давай!
Какво ви казах? Никога не съм бил хвърлян досега.
Дължите ми 50 долара.
Страхотна езда, синко. Печелиш.
Този кон не е и наполовина толкова лош, колкото твърдяхте.
И бих целия път от Мексико за това? - О, не е само това, Джес.
Казвам се Франк Хамър, тексаски рейнджър.
Момчетата в Чикаго искат да си поговорят с теб.
Мамицата му...
Франк Хамър.
Франк, какво ще кажеш да ти върна петдесетачката, а ти да ме пуснеш?
По скоро не.
Не, значи.
Здрасти!
По дяволите.
Огледай ги добре. - Блести ми светлината.
Изглеждат ли ти познати?
Да. Познавам ги. - Идентифицирай ги.
Да видим...
Това е Руби Уодел.
Това е Трис Спийкър, Роджърс Хорнсби.
Това не е ли Тай Коб? - Да, Тай Коб е.
Познаваш ли го?
О, да. Има вид на кисела краставичка.
Млъкни. Познаваш ли го?
Не го познавам и не ме интересува кой е.
Трябва да знаеш, Джес, че братята ти изпяха всичко.
Тогава аз не ви трябвам, нали? - Сядай!
Виж, шефе, очевидно е, че вършиш страхотна работа по случая.
Поздравявам те за това, че ни хвана,
но ако ще да ни разпитваш и до второто пришествие,
няма да изкопчиш и думичка от нас.
Махай се оттук.
Пипнахме теб.
Пипнахме братята ти. Пипнахме Мъри.
Хванахме Слим.
Дори успяхме да проследим старата ти дружка Гласкок
до минералните извори в Батъл Крийк.
Не мога да ви помогна, сър.
Изморих се и взе да ми писва
от тъпия ви обет за мълчание.
По полека, началник.
Вие сте или най-умните, или най-глупавите
кучи синове, с които съм се разправял.
Пробваме твоя начин вече три месеца и още не сме намерили и цент.
Нека опитаме с моя метод.
Хей, Уилис. Кей Пи Олдрич. Здрасти.
Имам чувството, че те познавам отдавна.
Познаваш началник Шумейкър. - О, да.
Заповядай, седни.
Значи, ти си от федералното правителство?
Точно така.
Крайно време беше.
От Ювалди си, нали? - Да.
Аз самия съм от Остин. - Красиво място.
Така е.
Виж, Уилис, ще бъда откровен с теб.
Трябва да измислим приемлив изход от цялата ситуация.
Да.
На Джо му е първо обвинение, така че...
Уилис...
Досиетата ви са дебели колкото ръката ти,
заради изпълненията ви из цялата страна.
Следя ви от известно време, момчета,
и трябва да ти го призная, Уилис,
събрал си много интригуваща група.
Обаче има хора в правосъдното министерство,
които са заинтересовани да извадят на бял свят някои стари неща за тях.
Ако става въпрос за сделка, навити ли сте?
Не.
Няма как. Не и за това.
Но бих могъл да окажа влияние
на съдията, който ще издаде присъдата.
По точно?
Ти и Док получавате 12 години. Ще излезете след четири.
Мъри и Слим...
Не, тези копелета имат свои пари.
Да направят своя сделка. А Джо?
Ако Джо и Джес се представят добре в съда...
Не. Джес няма нищо общо с това. Той се занимава с обяздване на коне.
Хванаха Джес, докато пресичаше границата
на кон спечелен от облог, така че не ме баламосвай, синко.
Опитвам се да бъда прям с теб.
Добре. Колко?
Могат да се отърват със само година.
Но за това ще трябва да върнете цялата сума.
И да посочите в съда малката невестулка Бил Фейхи.
Ние, братята Нютън, сме вършили много неща, г-н Олдрич,
но има неща, които никога не бихме направили.
Не убиваме,
не крадем от жени и деца
и не доносничим.
Някой ще трябва да го направи, Уилис,
иначе сделката отпада.
19 ноември 1924 г.
Може ли да се приближа към свидетеля, Ваша милост?
Можете.
Бихте ли разпознали за съдебните заседатели
лицето в тази зала,
което стои зад планирането на обира?
Г-на седнал там с кафявия костюм.
Уилям Фейхи.
Това е лъжа! Никога през живота си не съм виждал този човек!
Опитват се да ме прекарат!
Не бях аз! Те са виновни! Беше Уилис Нютън!
Той и братята му планираха всичко! Той беше!
Ред в залата! Седнете си на мястото, г-н Фейхи
или ще накарам да ви отстранят от заседанието.
С братята Нютън ще се занимаем по-късно,
но тъй като това е вашия процес,
ви съветвам да се вземете в ръце.
Уилис.
Смяташ ли, че ще се получи?
Когато стане, ще разговаряш с бивш милионер.
Уилям Фейхи излежа 13 от последните 20 години от живота си
във федералния поправителен затвор в Атланта, Джорджия,
настоявайки до последно, че е невинен.
Джими Мъри и Хърбърт "Слим" Холидей получиха 25 годишни присъди.
След няколко години в Ливинуърт, двамата се разкаяха, възвръщайки
по 525 000 долара всеки, в замяна на преждевременно освобождаване.
Холидей беше убит 17 дни след освобождаването му,
докато крадеше гуми в Стилуел, Канзас.
Мъри беше съден за още престъпления,
извършени с известните "Бейби фейс" Нелсън и Джон Дилинджър.
Завърши престъпната си кариера в Алкатраз.
Съдебното изслушване 12 декември, 1924 г.
Разбирате ли значението на "пледирам виновен по обвинението"?
Да, сър, Ваша милост. Означава, че сме виновни.
Хванахте ни, докато бъркахме в меда, сър.
Виновни сме и съжаляваме ужасно,
че накарахме хората да минат през всички тези неприятности.
Ние сме обикновени каубои
и не разбираме много от оръжия и влакови обири.
По скоро беше като лоша шега, ако ме разбирате правилно.
Вярно ли е, че сте се обърнали към един пожарникар и сте казал, цитирам:
"Не е ли това дяволски хубав начин да си изкарваш хляба."
Предполагам. Но човек трябва да знае
кое е правилно и кое грешно.
Това, което направихме ние, беше грешно.
Залепихме се за идеята за този влаков обир,
така, както мухи се лепят на мед.
Дори успяхме да простреляме собствения си брат.
От сега нататък, Ваша милост, братята Нютън,
няма да стоят повече от грешната страна на закона.
Можете да седнете, г-н Нютън. - Благодаря ви, Ваша милост.
Адвокат, приближете се, моля.
Добра реч, Джес.
Хората ще я оценят. - Определено.
Да ти кажа, добре е, че все още имаме ония 35 хиляди долара.
Всъщност ги нямаме...
Изхарчи ли ги?
Не съм ги изхарчил. Зарових ги.
Отидох една нощ с такси,
шофьора беше чудесен човек,
и открихме идеалното местенце, после го замаскирахме.
Върнах се след няколко дни, по светло,
и проклетото място изглеждаше съвсем различно.
Не можах да разпозная нито един камък.
Какво ми казваш, че си се напил
и си изгубил парите?
Бях ударил няколко, но не това е проблема.
Проблема е, че шофьора беше наистина пиян
и въобще не можа да си спомни по кой път сме минали.
Изобщо не ми помогна. По дяволите, Уилис, търсих парите
всеки божи ден, докато не довлачиха задника ми тук.
Моля, обвиняемите да станат?
Изглежда беше прав, братко Джес.
Нютън няма да стоят повече от грешната страна на закона.
Ето ги!
Назад!
Брентууд Гласкок излежа четири години и беше освободен.
Говори се, че си е сменил името и се е преместил на запад,
ставайки преуспяващ бизнесмен.
Док Нютън се възстанови от раните си в затворническата болница.
Излежа пет години. Петата заради допусната от чиновниците грешка.
Завърна се в Тексас, където през 1968 г. на 77 годишна възраст,
беше арестуван, при опит да обере Първа Национална Банка в Белинджър.
Почина в старчески дом в Ювалди на 83 годишна възраст.
Джес Нютън получи най-леката присъда от всички - девет месеца.
Вестниците отдадоха тази снизходителност
на колоритното му и увличащо представяне в съдебната зала.
След затвора се завърна в Тексас, където обяздваше коне,
до самия си край, настъпил в следствие на рак на белите дробове през 1960 г.
Заровените пари никога не бяха открити.
Джо Нютън излежа една година и един ден за обира при "Обръщалото".
По-късно се завърна в Ювалди, за да стане каубой и бизнесмен.
Познат като любящ и честен гражданин,
той почина през 1989 г. на 88 годишна възраст.
Луиз Браун чака Уилис четири години, докато излежи присъдата си.
Въпреки че никога не се ожениха,
останаха любяща двойка за цели 40 години до кончината й през 1959 г.
След затвора, Уилис Нютън се захвана с разнообразни дейности
свързани най-вече с нощни клубове и хазартни заведения.
През 1979 г. в Ювалди, той почина в съня си на 90 годишна възраст.
Свидетели твърдят, че е шофирал колата на Док при обира през 1968 г.
Уилис винаги е отричал. Факт е, че се е обадил от Мексико часове по-късно,
изпращайки от там пари за гаранцията и осигурявайки си непоклатимо алиби.
Уилис винаги е обичал да кара с висока скорост.
Братята Нютън преживяха най-големия влаков обир в историята на САЩ
и постигнаха това, което никой от известните престъпници не е успявал -
да доживеят до старини.
Превод и субтитри KikoDraka
Първия ми гост, дами и господа, е един от братята Нютън.
Приветствайте с добре дошъл Джо Нютън. Джо?
20 януари, 1980 г.
Как се чувствате, сър? - Чудесно.
Радвам се да се запознаем.
Предполагам хората си мислят, че се шегувам
и че цялата работа е една постановка.
Нищо такова няма.
Нищичко ли? Било е през 1924 г.
Двайсет и четвърта.
Когато сте ограбили влака. Що за влак беше?
Понеже все още не съм бил наоколо през 24-та.
Беше в покрайнините на Раундаут, Илинойс,
на около 50 км от Чикаго.
Наричаха спирката "Обръщалото",
от там остана и името на града (Roundout).
Беше пощенски влак, пътуващ на запад.
Разбрах, че за четири години сте ограбили 80 банки.
По-голямата част.
Не обрахме всички банки в Тексас.
Уилис Нютън - 1975 г. - Само 30 или 40,
но обрахме много други, в щати като Илинойс,
Арканзас, Мисури,
Канзас, Уисконсин,
Северна и Южна Дакота и в още няколко щата.
Не бяхме по-различни от докторите или адвокатите.
Това ни беше професията.
Не сме убивали никого и дори не сме си го и помисляли.
Всичко, което искахме бяха парите.
Предполагам сте живеели доста добре. - О, да, да.
Отсядахме в най-добрите хотели, хранехме се в най-добрите ресторанти,
карахме най-добрите коли, които имаше ония години.
И купчина жени?
Когато караш хубава кола, джобовете ти са пълни с пари
и си млад, досещаш се сам за отговора.
Никой не ми е давал нищо хубаво в живота
и не съм правил нищо, което бих се срамувал да направя.
Има няколко неща, за които се сещам.
Едно от тях бе обира в една Канзаска банка.
Старият касиер вътре се уплаши и избяга, оставяйки 200 000 долара.
Трябваше само да ги сложат в сак и готово.
Извиках им да го направят, а те: "О, взехме достатъчно".
А аз казах: "Никога няма да вземем достатъчно".
Когато влизах да взема нещо, взимах всичко.
След което влязох вътре
и не оставихме нищо след себе си.
Кога ви заловиха?
Малко след това. Един от нашите хора,
не от семейството, а от хората, които се движеха с нас,
та той беше малко превъзбуден,
работата си беше напрегната.
Беше отишъл от другата страна на влака, където не му бе мястото
и простреля погрешка един от братята ми.
Смъртоносно? - Не, не.
Простреля го 5 или 6 пъти с 45-ти калибър.
Трябваше да е мъртъв.
45-ти калибър е сериозно оръжие.
Добре са го подредили. Брат ти възстанови ли се?
Да. Живя до 83 годишна възраст.
Майка ми отиде до Котънууд един ден и се срещна с учителката ми,
бях напуснал училище и тя я попита защо.
А майка ми отвърнала: "Защото дрехите му
са стари и той се срамува да ходи с тях".
"Но той е най-умния ученик, който съм имала,
ако го образоваме,
може да постигне много в живота си.
Ако не го образоваме, не се знае какъв ще стане."
На колко години беше, когато започнахте?
Деветнайсет.
Кога за първи път те вкараха в затвора?
След влаковия обир. Да.
За момент си помислих, че ще ме вземеш на мушка.
Помисли си, че...
Помислих, да... - Мислеше, че се пресягам за пистолет?
Помислих, че ще си сложиш маската и...
Старите навици умират трудно, Джо.
Искам да те питам нещо.
Ако трябваше да направиш тези неща отново, би ли ги направил?
Не. Това е лудост.
Тогава бяхме млади.
Някой беше попитал: "Защо не сме инвестирали парите?"
Отговорих: "На кого му е притрябвало по-хубаво
занимание, след като си има вече такова."
Така мислехме тогава. Щом ти трябват пари, излизаш и ограбваш банка.
И не препоръчваш това на никой?
Не го препоръчвам. Бяхме луди да го правим.
Когато за първи път реших да обираме банки,
не мислех, че може да нараним някого.
Знаех, че всички банкери са богати,
а тях не ги беше грижа дали нараняват бедните фермери,
така че защо трябваше да ме интересува дали им вредя?
Защо пък да не открадна от тях?
Това е като крадец да открадне от друг крадец.