АГЕНТИ НА СЪДБАТА
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
Нека приветстваме кандидата за следващ сенатор от щата Ню Йорк...
Дейвид Норис.
Благодаря ви. Благодаря. Здравейте всички.
Аз съм Дейвид Норис и искам да бъда следващият сенатор от Ню Йорк.
Как се казваш? Ако се наложи, ще обиколя града врата по врата.
Умелият ход на Дейвид Норис го изстреля пред неговия конкурент.
Всеки път като те видя, обзема ме чувството да извикам "Победител".
Започнал си кариерата си преди 8 г. в банка или трябва да кажа в затвора?
Лос Анджелис.
Дейвид Норис Лошото момче на Ню Йорк
През последните осем години Дейвид е представлявал Бруклин,
град Ню Йорк и Америка. - Ръководещият кампанията ми - Чарли.
Тези са мои избиратели. - Изкачихме се с десет пункта.
Няма да бъде никак лесно.
Твърдят, че съм твърде млад за подобна позиция.
Продължавай в същия дух, Дейвид. - Благодаря ти, Джери.
Но аз нямам нищо против, защото същите хора твърдят, че младите не гласуват.
Младите не ги е грижа за политиката, но аз съм тук да ви уверя,
че бъдещето ни е в наши ръце. И затова днес искам да им кажа,
че този ноември младите хора като вас ще им натрият носовете.
Чарли! - Какво има?
Голата истина Дейвид Норис разобличен
Колежанска шега заснета с камера
Слушам. - Да имаш някакви идеи?
Работя по въпроса. - Дръж ме в течение.
Дадено.
Доскоро Дейвид Норис имаше значителна преднина.
Мери Матълин и Джеймс Карвил са тук. Мери, това наистина ни изненада.
Такъв обещаващ кандидат. Тежко детство в Бруклин,
превъзмогнал загубата на цялото си семейство.
Брат му и майка му на 10 г. Преди гимназията и баща му.
Наистина имаше голям потенциал. - Той бе най-младият човек,
който беше избран за представител. - Получи поста само на 24 г.
Но се сбива в бар, в нощта, когато е избран.
Хареса ми, но после се появи тази снимка...
Дойде в повече на избирателите.
Свързват го с импулсивно и незряло поведение.
Хората искат зрели и сдържани мъже в конгреса.
Предстои ни важна нощ, господа. Подготвени ли сте?
Изглеждаш изтощен. Вземи си отпуск след като приключим. Заслужи си го.
Не вярвам, че умората ми ще бъде елиминирана от отпуск.
Всеки се нуждае от почивка. Дори ние.
Добре, да го върнем в правия път. - През последните седмици снимките...
Защо гледаш CNN? - ...опитват да осмислят станалото.
Получили сме предварителни резултати, да вървим.
Слагай си вратовръзката и да тръгваме.
Резултатите от Съфолк. Лингфийлд 415, 120, а Норис...
370 срещу 303.
Мислех, че ще спечелим Съфолк. - Пристигнаха резултатите от Кингс.
Изглежда съм изгубил Бруклин. Ще бъде купон.
Следват резултатите по NBC.
Ще поработя върху речта си. - Дейвид? Дейвид!
Извинявай, че само ти изгубих времето, Чарли.
NBC съобщава, че Роджър Лингфийлд печели изборите,
след шокиращото лошо представяне в Съфолк и Кингс,
изглежда Норис ще изгуби тези избори.
Ехо? Има ли някой тук?
Когато ти се наложи да се бориш... Не е важно дали ще бъдеш повален.
Важното е какво ще направиш, когато отново стъпиш на краката си.
Изправям се тази нощ пред вас, за да ви кажа, че ще се върна.
Но достатъчно говорихме за мен.
Приветствам новия представител в сената от името на Ню Йорк...
Роджър Лингфийлд.
По дяволите!
Има ли някой?
Това е мъжката тоалетна. - Знам.
Извинявай, не исках да подслушвам но не знаех какво друго да сторя.
Чух те и трябваше да отвърна, но щеше да е странно. Мъжката е.
А после започна да си говориш сам...
Очевидно беше нещо лично и не исках да те прекъсвам.
Накрая ми дойде в повече и излязох. - Но какво правиш тук?
Просто... Крия се от охраната.
Но защо? - Натресох се на една сватба горе.
Хората все още ли го правят? - Бях предизвикана да го сторя.
Кой би те предизвикал да се натресеш на чужда сватба?
Аз самата.
Аз също съм го правил в гимназията. - Наистина ли?
Но ме хванаха и прекарах нощта в затвора.
Доколкото дочух е ставало повече от веднъж.
Не си ли кандидатът за сенатор? - Да, аз съм.
Съдейки по речта ти, не си спечелил. Жалко, другият е кукла на конци.
Така си е. Де да го бях изтъкнал в рекламната си кампания...
Сваляне на панталони в колежа не е нищо особено.
"Поуст" не биваше да пускат снимката. - Поне не на цяла страница.
Любимият ми момент от кампанията ти. - Наистина ли?
Да те бях взел в екипа си преди няколко месеца.
Ще проверявам всяка една дума, преди да е излязла от устата ти.
Харесваш политици? - Ако действат, както аз бих.
Смъкват си панталоните? - Хареса ми.
С подобен ход няма да бъда избран дори в студентския съвет.
Моят мъж ще знае как да си я върже. - Закачена е, не вързана.
Закачането би било любимият ми момент от кампанията.
Имаш ли възможност да спечелиш? Това ли е краят?
Противникът ме размаза буквално. - Съжалявам.
И загубата си има предимства. - Като какви например?
Например един политик никога не остава сам, освен в тоалетната.
Но очевидно правилото е отживелица. - Наистина ли?
Да, понякога предпочитам да оставам насаме с мислите си.
Не можеш да ме излъжеш. Харесва ти.
Познаваме ли се?
Вероятно можех да бъда по-убедителен.
Ще се тревожиш за това чак следващите избори.
Да не си избирателка от нашия район? - На такава ли ти приличам?
По дяволите...
Дейвид? Извинявайте, не исках...
Извинявайте. - Ще тръгвам.
Съжалявам.
Ще изнасяш ли реч? - Почакай!
Госпожице. - Трябва да тръгвам.
Госпожице! - Така ти стои по-добре.
Бегълката се насочи по стълбището надолу.
Спрете, госпожице! - Какво беше това?
И идея си нямам. - Готов ли си?
Разбира се. - Да вървим тогава.
Здравейте всички.
Отраснал съм недалеч оттук.
Обичам те! - Аз повече!
А аз и двете ви. Но в моя квартал имаме едно правило.
Когато ти се наложи да се бориш... Не е важно дали ще бъдеш повален.
Важното е какво ще направиш, когато отново стъпиш на краката си.
Изправям се тази нощ пред вас, за да ви кажа, че ще се върна.
Това са пълни глупости. В квартала ми не казваме нищо подобно.
Това е една от онези фрази,
с които да привлече вниманието на хората.
Използваме я, но не е истина. През 1998 г. бях на корицата
на "Джи Кю" - най-младият конгресмен в историята.
Оттогава се опитвам да обясня как стигнах толкова бързо дотук.
Хората използваха думата "неподправен".
Но проблемът е следният...
Това дори не е моята вратовръзка. - Доведи Джим.
Вратовръзката бе избрана за мен от група специалисти от Ню Джърси,
които я одобриха от 56 други такива.
Всъщност ме съветват, че трябва да нося вратовръзка,
която е червена или синя. Жълтото би означавало,
че приемам положението несериозно и ще си сваля гащите всеки миг отново.
Сребърният цвят би означавал, че съм забравил откъде произхождам.
Обувките ми... Лъскавите обувки свързваме
с високоплатени адвокати и банкери.
Ако искате гласовете на работниците, трябва да си поизтъркате обувките.
Не бива да са прекалено, че да изплаши адвокати и банкери, защото са нужни.
Колко трябва да е изтъркването? Плащаме на консултант 7300...
Нали толкова бяха, Чарли? 7300 долара, за да ни каже,
че това е идеалното изтъркване на една обувка.
Ще излее кафето върху себе си в 7:05 ч.
Най-късно в 7:05 ч. - Щом се появи в парка.
Не е за вярване, че го следиш от толкова дълго време.
...технологии за енергоспестяване. Според кореспондента ни в столицата,
бившият кандидат за сенатор ще бъде партньор в компанията.
Норис даде неуспешна заявка за сената миналите избори.
Но откровеността му беше приета от много за наелектризираща.
И това го направи очевидния водач в надпреварата през 2010 г.
Инвестиционният банкер Трейнър, който е близък приятел с Норис,
е основен спонсор на кампанията му.
Том Франкъл от "Журнал" се обади и му дадох номера ти.
Дай му 3227, още не съм свикнал с този.
Ще те пита за фирмата. Служебните разговори са на този телефон.
Наистина? - Ти гласува за това, друже.
Даже го спонсорира. - Да, спомням си.
Току-що те даваха по телевизията. - И какво казаха за мен?
Че си плешив. - Супер.
Странно е, защото бе икономическо предаване.
Бяха очаровани от твоя вид.
Затварям ти. - Да, чао.
Конгресмен, искам да ви кажа, че се възхищавам на действията ви.
Де да имаше повече хора като вас. - Благодаря, но вече се оттеглих.
Трябва да си намеря истинска работа. - Ще се справите.
Един човек тича след автобуса. - Ще се качи на следващия.
Не е възможно!
Боже мой! - Срещали ли сме се?
Изглеждате ми бегло познат, да. - Мъжката тоалетна на х-л Уолдорф.
Зяпаше краката ми, докато спях, нали?
Бях обезоръжен от късата ти рокля. - Пола е.
Направо си е колан.
Какви са тези ромбчета? - А твоите скучни сини дрехи?
Дрехите ми си подхождат. - Екипът ти ли ги избра?
Не, вече нямам екип. Сам си подбирам дрехите.
Гледах речта ти. - Да, речта ми...
Нещо ме беше прихванало.
Това се казва звук. - Подсилва ефекта на момента.
Ало? Ало?
И освен това не работи. - По-силно не може ли да звъни?
Още не съм му свикнал.
Ще се кандидатираш ли отново? - Не съм сигурен.
Днес започвам на новата си работа. - Кандидатирай се.
Иначе оставяш страната на марионетки като Лингфийлд.
По дяволите!
Извинявай, не знам какво ми стана.
Добре ли сте? - Нищо ми няма.
Ще ми подадете ли това? - Наистина ли сте добре?
Ще платя за химическото. - Наистина не е необходимо.
Седем долара предполагам ще стигнат. - Задръж си ги, ще ти трябват.
Напиши ми номера си. Ще се обадя и ще дойда за полата ти.
Боже, какъв хитър ход само.
По дяволите!
Защо и аз не го сторя? Ще сме квит. - Ужасна идея.
Напротив, само една малка капка. - Недей. Ти си луда!
Задръж замалко така.
В момента го няма. Знам, съжалявам. - Кой беше?
Откъде да знам? - Сигурно го има в списъка с имена.
Държиш се като дете! Просто страхотно.
Упорита гадинка е, нали? Съжалявам. Не знам как се случи, но стана.
Телефонът ми беше още нов. - Впрочем, казвам се Елиз.
Ще го запомня.
Номерът ми. - Страхотно, благодаря ти.
Ще ти се обадя.
Сутринта след изборите се събудих с мисълта за теб.
Какво има? - Няма да повярваш на кого налетях.
Момичето от нощта на изборите. - Онази, която целуваше?
Тя беше тази, която ме целуна! - Все още ли твърдиш своето?
Радвам се за теб, но повече не взимай съвет от нея за речите си.
Едва ли избирателите ще се хванат пак. - Завиждаш, защото беше най-добрата.
И не ти я написа. - Смятам, че биеш път напразно.
Не мисля, че проучването ще го бъде, а цената е твърде висока.
Цената е висока, но ако не ние, кой тогава ще се впусне в сделката?
Дано ме убедиш на заседанието. - Непременно. До после.
Здравей, Джанет.
Здравей, Сюзън.
Какви ги вършите тук?
Дръжте го.
Обади се на 911, Джанет!
Не можеш да ни избягаш, Дейвид.
Дейвид, спри се и ме изслушай.
Аз ще се погрижа.
Дейвид? Не е нужно да го правим по трудния начин.
По-кротко, момчета.
Успокой се. Всичко ще бъде наред, Дейвид.
Погрижихме се.
Да, сър. Всичко е под контрол.
Не, сър. Да, разбирам ви. Ще се погрижа.
По дяволите! - Томпсън?
Да. - Какво ще правим?
Ще го рестартираме. Донеси куфарчето. - Не и без позволение на Председателя.
Вземете тогава заповед. - Тя вече пристигна.
Председателя няма да позволи. - Вината е изцяло твоя.
Няма как да получиш куфарчето. - Какви са възможностите ми?
Просто го забаламосай! - Този ли?
Какво става тук? - Погледнете това.
Въпросите ще го измъчват до деня на неговата смърт.
Няма да спре да търси отговори. Трябва да го наблюдаваме вечно.
Да се уверим, че няма да проговори. Безкраен ефект на доминото.
Помните ли случая с Торес преди 40 години?
Не е чак толкова зле, нали?
Накрая просто го затриха. - Напълно ли?
Не мисля, че имаш избор. - Кои сте вие, хора?
Ние сме тези, които трябва да се уверят, че всичко става по план.
Казвам се Ричардсън.
Мислеше си, че не го очаквах ли? Аз мога да прочета мислите ти.
Да бе, повярвах ти. - Избери си цвят. Син.
Избери си число. Седемнадесет. Защо още мислиш как да избягаш?
Дори не знам какво се случва.
Погледна зад завесата, зад която не биваше да виждаш.
Сигурно е голям удар за теб. Но вината не е твоя.
Тази сутрин съдбата ти трябваше да бъде коригирана.
Трябваше да излееш кафето си, докато минаваш през парка.
Щеше да изпуснеш автобуса и така да закъснееш с 10 мин.
Тогава нас нямаше да ни има. - Трябвало е да се олея с кафето?
Наричаме го коригиране. Понякога хората се оливат с кафето си,
интернетът им прекъсва или не могат да си намерят ключовете.
Мислят си, че е просто случайност. Понякога да, но друг път сме ние.
Побутваме хората към правия път. А когато това не е достатъчно,
управата разрешава да извършим калибриране.
Пускаме екипа си за вмешателство и те променят мислите ви вместо вас.
Също както направихме с приятеля ти Чарли.
Впрочем, той е добре. А сега...
Искам да проумееш нещо, ако искаш да те пусна.
Малко хора са ставали свидетели на това, което видя днес.
Разкриеш ли пред някого за нас, ще изтрием цялото ти съзнание.
Екипът за вмешателство ще те рестартира.
Емоциите ти, спомените ти... Самоличността ти ще бъде заличена.
Близките ти ще помислят, че си се побъркал. А ти...
Няма да мислиш за нищо.
Разбра ли ме?
Само една дума за нас...
Добре, и още нещо. Налетя на една жена в автобуса.
Елиз? - Какво общо има тя?
Не бива никога повече да я виждаш.
Какво значение има? - Има си.
В портфейла му е.
Какво ви има, момчета! За Бога!
Стига де! Не го правете!
Какво, по дяволите... Наистина ли бе необходимо?
По дяволите. - Добре.
Съпроводете го до изхода. - И сам мога да вървя!
Какво търсиш на пода? Звънях ти десет пъти, защо не вдигна?
Кристин, намерих го. В офиса ми е. Какви ги вършиш?
Събери всички, ще проведем събранието.
Да имаш главоболие? - Какво ти става?
Събранието ще бъде в залата на 17-ти етаж. Да вървим.
Добро утро, конгресмен. - Сигурен ли си, че си добре?
Да, ами ти? - Супер съм, защо питаш?
И нямаш главоболие? - Чувствам се идеално.
Този разговор не е ли малко странен?
Рисковано е, но ако ние не се възползваме, кой?
Нека пробваме нещо, което би променило света.
Да не споменавам, че също е невероятно доходно.
Дейвид?
Да, точно затова приех да работя за вас.
Добре, да го направим.
Да си поговорим насаме.
Нещо не е наред. Преди часове срещна отново момичето на мечтите си.
Обясни ми защо на лицето ти не виждам усмивка?
Изгубих номера й. - Какво?
Жената от автобуса. Изгубих номера й...
Знам единствено името й, така че...
Повече никога няма да я видя.
Съжалявам. Наистина съжалявам.
Целият свят е нагоре с краката, а ти си мислиш за една жена.
Дори да успееш да си спомниш номера, никога няма да я откриеш.
Изгубен телефон, сменен номер... И то да се спре ефектът на доминото.
Аз се казвам Хари. - Да спрат ефекта на доминото?
Замразявате хората. Приятеля ми. - Нуждаехме се от разрешение...
Ровите се из главите на хората! - Говори по-тихо, Дейвид.
Ще желаете ли нещо? - Само вода, моля.
Той е добре. Рекалибрирането представлява незначителна намеса.
Няма отражение върху самоличността. Би било прекалено.
Разрешение, но от кого? - Председателя.
Председателя ли? - Просто така го наричаме.
Познат е под още много имена.
Не може да говорим за това тук.
Чакай ме на лодката в 16 ч. И ще ти отговоря, на каквото мога.
Разкриеш ли истината за нас, дори да е несъзнателно...
Ричардсън е упълномощен да те рестартира.
Да ми направи лоботомия, а? - Не го забравяй.
Чакай ме на уговореното място.
Задай въпросите си, ще отговоря, на които мога.
Какво направиха на Чарли?
Промениха начина му на мислене за третиране на инвестиционни рискове.
Щеше да реши противното и компанията да понесе загуби.
Ричардсън чете ли мисли? - Опитваше се да те сплаши.
Знаеше числото и цвета ми. - Защото беше заложил отговорите.
Избери число или цвят. Не може да прочетем мислите ти.
Когато трябва да вземеш решение, съзнанието ти предлага възможности.
Предугаждаме ги. Знаем кога излизаш от параметрите,
защото сме достатъчно близо, за да доловим случващото се.
Ричардсън гледа да спазваш плана. Само затова сме упълномощени.
Казваш, че ме следят дори и сега? - Длъжни сме да наблюдаваме света.
Но не разполагаме с достатъчно хора, за да следим всеки един постоянно.
А и водата ни пречи да научим решенията, които ще вземеш.
Ангел ли си? - И така ни наричат.
Но иначе сме чиновници на случаи, които живеят по-дълго от хората.
Защо ми помагаш? - Имам си причини.
Защо не мога да се видя с Елиз? - Имайки предвид усилията им
да те държат настрана от нея, има голямо значение за тях.
Няма да се откажеш да я търсиш, нали?
Няма да успееш да я откриеш. Ще направят всичко възможно.
Дори да не се опитат да те спрат, в града живеят девет милиона души,
никога няма да я откриеш. Забрави за нея.
Живей си живота.
Три години по-късно...
Спрете автобуса!
Елиз? Здравей! - Дейвид?
Возя се на М6 всеки ден до работа в продължение на три години,
надявайки се, че ще налетя на теб. Искаш ли да поговорим някъде?
Не отиваше ли на работа? - Току-що ми призля нещо.
Не си ме виждал три години, а сега ти призля? Много мило.
Защо се оглеждаш? - Като че ли ни наблюдават.
Чарли, налага се да отложа речта си, тъкмо се натъкнах на Елиз.
Затвори на приятеля си. - Познаваме се от деца.
Да се разходим? - Не.
Имаме да си наваксваме доста. - Ами ако нищо не се получи?
Ще си опитам късмета. - Номерът ми е същият,
обади ми се, както не направи преди. - Да повървим и ще ти обясня всичко.
Откъде си сигурен, че си нямам сериозен приятел?
Имаш ли си такъв? - Щеше ли да е от значение за теб?
Не си убедителен. - Добре, няма значение.
Нямаш проблем да разбиваш връзки, а? - Конгресмен!
Ти си най-добрият! - Благодаря. Радвам се да ви видя.
Добре де, ако си женена, тогава бих се притеснил.
Казваш това, което мислиш, че искам да чуя. Не съм обвързана.
Дай да чуем глупавото ти извинение защо не се обади.
Нямах ти номера. - Дадох ти го на автобуса.
Обраха ме. - Повярвах ти.
Кого залъгваш? - Защо ще ти взема номера
и няма да ти се обадя? - Може би си имаш приятелка...
Кълна ти се, нямах ти номера. - Да бе.
Заклевам се в гроба на родителите си.
Сериозно е. - Знам. Но нямах номера.
А знаех само името ти. Знаеш ли какво излиза в гугъл за "Елиз"?
Излязоха ми 757 000 резултата и нито един от тях не беше ти.
Изникна проблем. - Какво?
Дейвид Норис излезе от пътя си. - Кучият му син!
Как е успял да я открие? - По случайност. Видя я на улицата.
Още първия път трябваше да го спрем. - Следвахме устава дословно.
Возил се е всеки ден цели три години в един автобус, кой го прави?
Три години по-късно все още оправям кашите ти.
Да прекъснем електроподаването в училището й по танци.
Танцьорка съм. Не такава, перверзнико!
В трупа по съвременен балет. - Имаш грешна представа за мен.
Мина ти през ума. - Покани ме на ваше представление.
Трупата е "Сийдър Лейк", а представлението ще бъде утре.
Това покана ли беше? - Не, само те информирах.
Имаме още работа по Чарли Трейнър. - Всичко ще приключи до час.
Здравейте, Пол. - Как помниш това?
Дървото на решенията, които взема, се отклонява от параметрите.
36 часа без контакт и тя няма да говори с него отново.
Последното, което би направила, е да е с него.
Нещо не е наред, виждам отклонения.
Добре ли си? - Да.
Задвижихме събитията за промяна на мястото на репетицията й.
Трябва да имаш подходящо тяло, гъвкави бедра, рамена и дълъг врат.
А ти ги нямаш? - Просто извадих късмет.
След 15 г. усърдни тренировки... - Питието ви.
Добре, благодаря. - Благодаря ви.
Погледни. - Какво е това?
Ако се целунат. - Да се целунат?
Само толкова ли е нужно? - Истинска целувка.
Ако се случи, намесата ни, достатъчно силна да ги раздели,
ще има последствия отвъд допустимото. - Вярвам, че всичко, което преживяваш,
проличава в танца. - Определено с мен не е така.
Срамота е! - Дейвид!
Простете, че се натрапвам. Здравей. - Как успя да ме откриеш?
Има ли значение? - Добре се справи.
На моста Бруклин те чакат да изнесеш речта си, Дейвид.
Не бива да го отлагаш заради мен. - Няма да те изпускам от поглед.
Какви ги вършиш? - Искаш ли да дойдеш?
Не мога, имам репетиция.
Сменили са мястото й - кей 17 до моста.
Защо не изнеса речта друг път? - Не го прави, Дейвид.
Благодаря ти. Сметката. - Трябва да отидеш.
Репетицията й е наблизо. Ще отидеш след речта.
Добре де. - Когато свършиш, ела.
Обади се на Чарли, точно сега.
Не искаш ли да те откарам дотам? - Няма нужда. А и закъсняваш.
Приятелят ти ще заплаче всеки миг. - Спорим в момента. Известно ми е.
Умен ход, да преместиш репетицията. - Още не сме приключили.
Обади ми се. - Телевизията е тук. Къде сте?
Дейвид, от телевизията са пристигнали. Трябва да тръгваме.
Всичко вече е наред.
Каквото и да се случи, няма да те изгубя отново.
Добре. - Ще се видим скоро.
Как сте? Благодаря ви.
Добре ли сте? Много ви благодаря.
Благодаря ви.
Признавам си, щастлив съм, че съм отново в Бруклин.
Репетицията ще бъде на старото място.
Уредено е. - Дали ще се кандидатирам?
Тук съм да сложа край на спекулациите и да кажа на всички вас,
че ще търся място в сената от страна на щата Ню Йорк.
Репетицията ще бъде в "Сийдър Лейк", няма да е на кей 17.
По дяволите!
Не забравяй след шоуто утре си с банкерите.
Слушаш ли ме изобщо?
Дейвид?
Кей 17
Нямам секунда покой в този случай.
Трябва да отида до кей 17. - Първо интервюто, после върви.
Ти се оправи, трябва да я видя. - Ще бъде в новините!
Всеки път, когато сме близо до победата, ти объркваш нещата.
Този път е различно.
С кого да ви свържа? - Манхатън.
"Сийдър Лейк" - трупа по танци.
Свързвам ви.
Обаждането прекъснато.
Ще поиска да говори по телефона му. - Вече прекъснах линията.
Може ли да използвам телефона? Спешно е.
Ресторантът отсреща. - Прекъснах телефоните на три преки.
Този не се отказва лесно. - Да поговорим с него.
Светът е пълен с жени. А си изяснихме, че тази е забранена.
Сигурно съм забравил. - Това не променя факта.
Срещате ни вече за трети път. - Не ние. Чиста случайност.
Защо ни искате разделени? - Такъв е планът.
Тогава сте го разчели неправилно. - Няма такова нещо.
Значи е грешен. - Покажи поне малко уважение.
Щом не трябва да съм с нея, защо се чувствам така?
Чувствата ти са без значение. Важни са фактите.
Нямате представа защо не може да сме заедно, нали?
Затова не ми казвате, не знаете.
Кой е този човек?
Извинете, че прекъсвам обяда ви, но наистина е неотложно.
Някой тук да е чувал за представление на "Сийдър Лейк"?
"Сийдър Лейк" - танцова трупа? - Да.
И къде е? - Кучият му син!
Такси! Спри!
Такси!
Защо не опиташ с метрото? - Такситата нямат ли си техни планове?
Колко ще ме задържите? Час? Ефектът на доминото ще да е безкраен.
Не ме е грижа как ще ми пречите, няма да се откажа.
Спри бе!
Такси! Спри!
Добре ли сте?
- Какво се случи?
Блъснаха ви. Добре ли сте? Не мърдайте.
Добре ли сте?
Станах свидетел на катастрофа на ул. Уотър и Доувър.
За нещастие сте единствен свидетел. - Три пъти ви го разказах.
Нека уточним някои детайли. - Ясно, вие дори не сте полицай.
От тях сте. Някой можеше да умре. - Успокойте се, господине.
Ще ви помоля да запазите спокойствие. - Сержант, може ли за момент?
Възможно ли е да се обадя? - Съжалявам, господине.
А онзи от вашите хора ли е?
Няма значение. Благодаря ви.
Искаш ли да изкараш едни сто долара? Ще трябва да минаваш на червено.
26-та и 10-та улица. Балетна трупа на име "Сийдър Лейк".
Не спирай. - Какви ги вършиш?
Ще продължава така. Не спирай.
Кучи син!
Направи задръстване на Бродуей!
Излиза извън обхват! - Не знам какво да сторя!
Извинете ме.
Насам. Ще минем оттук.
Дявол го взел! Следващата е.
Ненавиждам идеалния център!
Извинете ни.
Още отклонения! Види ли я, достигаме лимита.
Какво? Бързо към вратата! Не тази, следващата!
Извинете, тук съм да се видя с Елиз. - Блокирам всички.
Шапката ти! - В залата е.
Прекалено е късно! Видя я! - Задейства ефекта на доминото...
Празнувай сега. Случаят ще бъде отнесен до шефа.
Томпсън е.
Няма представа срещу кого се изправя.
Да се поразходим.
Химията между тях е доста наситена. Има множество допирни точки.
Два пъти сте успявали да ги разделите и въпреки това случайността ги събра.
Това е прекалено. Помолих Бърденски да проучи.
Досега бил ли си тук? - Не.
Изглежда Дейвид Норис и Елиз Селас са заедно, защото им е било писано.
Моля? Какво каза? - Още в деня на раждането си.
Но през 2005 г. планът се променя, трябвало е да остане с Ейдриън.
Проблемът ни е, че са останали следи от плановете, които още ги събират.
Чувстват, че трябва да са заедно, а не е така и пак ще ги разделим.
Прекарваш кариерата си в надежди, че някой ден ще имаш специален случай.
Такъв, с който да се прославиш. Най-накрая го получаваш,
а той е пълен с капани. - Какво?
Казвам, че вината не беше твоя. Писано им е да бъдат заедно.
Моля? - В ранна версия на плана им.
Всъщност в дузина предходни версии на плана.
Чудя се как извадихме такъв лош късмет и тя беше в автобуса онзи ден.
Но как би могъл да се измени планът? - Нямам представа.
Отвъд компетенциите ми е.
Значи ще действаме. Вълнуващо е, отдавна не сме го правили.
Още няма да действаме.
Няма да поемаме неоправдани рискове. - И какво ще правим тогава?
Оставяме някой отгоре да се погрижи за случая.
Ще оставим това на Томпсън.
Томпсън? Докато беше полеви агент, прякорът му беше...
Чукът. Ще смачка целия този романс само с един замах...
и ще ги принуди да се върнат към плана.
Защо да съсипваме хубавия ден? - Стига де!
Не мога да танцувам. - Всеки може. Почувствай музиката.
Казаха ми, че имам проблем с това. - Кой ти го е казал?
Един дълъг списък с жени. - Отвратително е.
Добре, да се състезаваме до лампата. Спечелиш ли, аз ще танцувам за теб.
Спечеля ли аз, ти ще танцуваш за мен. - Танц около лампата?
Щом така искаш, да. - А какви са правилата?
Няма правила... Негодник такъв! Боже мой!
Господи! - Предизвикваш ме с токчета ли?
Добре де, не мога. Прав си. Мога да си изкълча глезен така.
Но нали каза без правила? Заобиколих ги.
Каза, че имаш проблем с чувстването. - Страхотно!
Дейвид Норис! - Здравейте.
Какво ще правим с вратовръзката?
Да отида да си взема смокинга? - В никакъв случай.
Друг път не бива да идвам тук без танцьорите ми.
Гласувах за вас. - Как сте?
Норис ти си рок звезда!
И си отраснал тук? - Да, три пресечки по-надолу.
Детството ми мина тук. - Какъв си бил като малък?
Прекарах половината от живота си в кабинета на директора до 6 клас.
Това бе времето, когато изгубих брат си и майка си.
Съжалявам. - Няма нищо.
Знаеш историята как съм се вдъхновил да вляза в политиката,
защото баща ми ме е завел в сената, самата истина е.
Онова, което премълчах е, че го направи след тяхната смърт.
Бях изпаднал в дълбока депресия. Баща ми искаше да сменя обстановката.
Замисли пътуване до столицата, вероятно Кенеди беше негов идол.
Спомням си как седнахме в залата и го съзирах как ги наблюдава
и реших, че това искам да правя.
Иска ми се да бяха тук да ме видят сега.
Това беше...
Не мислех, че ще ти разкажа това.
Дейвид? Дейвид?
Ало? - Ейдриън е.
Здравей. Защо ми звъниш?
Не, аз... спях.
Не, не е. Защо се обаждаш?
Не, трябва да затварям. Добре.
Ужасно съжалявам. - Всичко наред ли е?
Да. Боже мой, толкова е странно... Събудих се, а теб те нямаше.
А после телефонът звънна, беше бившият ми. Доста странно.
Още не сме обсъждали подобни теми. - Разделихме се преди известно време.
Всичко между нас свърши, а сега ми е звънял четири пъти.
Обадил ти се е четири пъти? - Да.
Кога се разделихте? - Преди три месеца.
Сякаш знаеше, че съм с друг.
Сериозна ли беше връзката ви? - Бяхме сгодени.
Очевидно не е била толкова сериозна. - Прав си.
Какво се случи?
Наистина ли искаш да знаеш? - Да.
Той беше невероятен човек. Брилянтен хореограф и танцьор...
Имахме общи приятели и се познавахме от дълго време.
Звучи много добре. Защо не се омъжи за него?
Заради теб.
Не съм някоя безнадеждна романтичка, никога не съм си го позволявала.
Но когато усетих, дори само за миг, онова, което почувствах с теб...
Ти ме разглези. Не исках нещо по-малко от това.
Познато чувство. - Ужасно се изплаших.
Няма да те нараня.
Не е нужно да ми го казваш. - Няма да те нараня.
За първи път от 25 години насам не се чувствам сам.
Възлагаш големи надежди на мен, не зная дали ще мога да ги оправдая.
Вече е твърде късно.
Трябва да отида на интервю.
Ако ти кажа, че още не съм готов да те изпусна от поглед?
Искаш ли да дойдеш с мен? - Звучи ми добре. Да.
Красив ли сте или просто Вашингтон е населен...
Не ми се иска да го кажа, но с противни аномалии...
Става малко смахнато вече... - Дейвид Норис!
Извинете ме, конгресмен Норис каза да ви предам нещо, госпожице.
Повикан е на спешна среща. Ще ви се обади, щом се освободи.
Ще се видите на представлението. - Добре. Благодаря ви.
Оттук, конгресмен. - Благодаря.
Има ли някой тук?
Дразнещо е, нали? Името ми е Томпсън.
Какво стана със свободната воля? - Всъщност вече сме опитвали.
След като ви доведохме от пещерите до Римската империя, се отдръпнахме.
За да видим как ще справите сами. Тъмните векове продължиха 500 г.
Накрая решихме, че трябва да се намесим.
Председателя реши, че ще е добре да ви научим как се кара колело,
преди да махнем помощните колелца. Така че ви дарихме с Ренесанса,
Просвещението, научно-техническия прогрес.
600 г. ви учехме как да контролирате импулсите си със здрав разум.
И през 1910 г. се отдръпнахме отново.
Само за 50 г. ни докарахте Първата световна война,
Голямата депресия, фашизма, Холокоста,
едва не заличихте цялата планета в кубинската ракетна криза.
Тогава решихме да се намесим, преди да стане нещо,
което дори ние не можем да поправим. Нямаш свободна воля, Дейвид.
Имаш представата, че притежаваш такава.
И очакваш да ти повярвам? Вземам решения всеки ден.
Свободен си да избираш паста за зъби, какво питие да си поръчаш,
но човечеството не е достатъчно зряло, за да управлява значимите събития.
И вие ли ги уреждате? Последно като погледнах,
светът е доста сбъркано място. - Но все още съществува.
Във ваши ръце не би го имало вече. - Но защо не мога да бъда с Елиз?
Последният така не можа да ми обясни. - Срещата ви в Уолдорф не бе случайна.
Ние се намесихме. Тя те вдъхнови да изнесеш онази реч.
Онази реч, която те върна от ръба на забвението
и те превърна в лидер за изборите. - Искате да спечеля изборите ли?
Тези и още четири пъти.
И не става въпрос само за избори в сената.
Ти си значим, Дейвид. Наистина си значим.
Това, което искаше баща ти, когато те заведе в сената на 10 г.
Обещанието към брат ти, че няма да си като него,
ден преди да си удари свръхдоза.
Защо иначе копнееш да си пред хора?
И ужасна празнота, когато не си? - Недей.
Дейвид, ти можеш да промениш света. Но не ще бъде, ако останеш с нея.
Защо ви е грижа коя обичам? - Не става въпрос за нея, а за теб.
Какво ще бъде влиянието й върху теб. - Какво ще ми причини?
По-добре съм с нея, сам го каза. - В малки количества Елиз бе лекът.
Но в по-големи ще те промени. - Достатъчно.
Един президент трябва да е управляем. - Престани да говориш.
Защо отказваш да приемеш очевидното?
Видя на какво сме способни. Ние сме тези, които твърдим, че сме.
Не става въпрос кои сте вие, а кой съм аз.
Не можеш да избягаш от съдбата си. - Не мисля, че такава е съдбата ми.
Наясно съм с чувствата си към нея и те няма да се променят.
Всичко, което имам са изборите, които правя.
Избирам да бъда с нея. Каквото и да стане.
18:20 ч. Ако тръгнеш веднага, ще успееш за представлението й.
Невероятна танцьорка е.
Мисля, че бях пределно ясен.
Не съм ти споменал само още едно нещо.
Вероятно не ми се искаше да ти го казвам.
Останеш ли с нея, ще убиеш не само твоите мечти, но и нейните.
Моля?
Ще стане една от най-прочутите танцьорки в САЩ.
А в крайна сметка и един от най-добрите хореографи в света.
Остане ли с теб, ще обучава шестгодишни до края на живота си.
Когато си припомняш този момент, Дейвид, спомни си,
че се опитахме да те убедим.
Хората винаги казват: "Не се обвинявай, за онова,
което се е случило на друг." Но в този случай, можеш да се виниш.
Точно това направи в нощта, когато спечели изборите -
сби се в бар. Именно така се появи снимката в "Ню Йорк Поуст".
Даваме ти възможности, за които други биха убили.
А ти просто ги пропиляваш. Не е нужно да си гений,
за да прозреш, че Елиз не ти помага особено.
Обикновено навяхване, Дейвид. Но останеш ли с нея,
ще й отнемеш единственото, което обича. От теб зависи.
Само е навехнат.
Докторът каза, че до месец ще се оправи.
Беше много неочаквано. - Успокои ме.
Страхотно, просто страхотно. Невероятна танцьорка си.
Ще оздравееш и ще ставаш все по-добра.
Ще отида да се обадя по телефона. - Върви.
Добре.
Радвам се за теб.
Всичко е уредено. Томпсън сложи край.
Знам.
Не допускай да ти влияе, както стана със семейството му.
Такава ни е работата.
Запитвал ли си се изобщо дали постъпваме правилно?
Винаги ли постъпваме правилно?
Не толкова често, колкото преди.
Целият план е в Председателя, ние виждаме само един отрязък от него.
11 месеца по-късно...
Тази сутрин говорих с приятели от окръг Монро, казах им нещо,
което вече съм споменавал, но продължавам да повтарям.
Последните два дни Дейвид Норис е в "Трай Лейк". Получи добри новини
от Ню Йорк Таймс - 16 пункта преднина пред конкурента,
само месец преди самите избори. 11 месеца след заявлението си,
Норис набра значителна преднина пред останалите...
Благодаря ви, ще ми е от полза.
Да, разбира се.
Радвам се, че се запознахме. - Може ли една снимка с вас?
Разбира се. - Благодарим ви.
Показвам ти го, защото така или иначе ще разбереш.
Ще се омъжи за мъжа, за когото е била сгодена.
Добре ли си? - Може би ще бъда...
Вземи си ден почивка, все пак водиш с 16 пункта.
Дори аз не мога да съсипя такава преднина.
Заявление за граждански брак
Конгресмен, радвам се да ви видя.
Приятелят ви каза, че ще наминете и поиска да ви предам това.
Защо искаш да се видим?
Томпсън те излъга, че Елиз изкарва наяве безразсъдната ти страна.
Тогава защо го вълнува така силно?
Защото ще ти бъде достатъчна, Дейвид. Бъдеш ли с нея, няма да е нужно
да запълваш празнотата в теб с аплодисменти и избори,
и мечти един ден да бъдеш в Белия дом.
Важно е, но не е единственото съществено нещо.
Защо си така различен от останалите?
Баща ти бе много интелигентен човек.
Можеше да бъде нещо повече. Искаше го.
Брат ти също. Но планът бе друг.
Ами този на майка ми? - Там нямам пръст аз.
Не беше намеса от наша страна. - Просто случайност?
Съжалявам.
Томпсън не лъже.
Вече обсъждат името ми за потенциален кандидат за президент.
Получил съм 16 пункта преднина след речта си.
Обществото те обича. - Преди Елиз, само това ме вълнуваше.
Досега дори не бях го забелязвал.
Не мога да спра да мисля за нея.
Знаеш ли къде ще се състои сватбата?
Пред съдия, утре сутрин.
Щастлива ли е?
Томпсън няма да ти позволи да я доближиш. Нито тази нощ,
нито утре, никога. - Хари...
Тя щастлива ли е?
Трябва да опитам да си я върна. Ще ми помогнеш ли?
Поне ми помогни да стигна до нея. - Ще те надушат от километри.
А ако се движа бързо като вас? Научи ме как да използвам вратите.
Дъждът ще спре до час. Само той им пречи да ни видят сега.
Ако искаме да успееш, ни е нужна цяла нощ
и място заобиколено от вода.
Винаги завъртай бравата по часовниковата стрелка.
Ако я завъртя на обратно? - Не ти трябва да го правиш.
Препоръчително е само за нас. Сложи си ръката на рамото ми.
Не се пускай, докато не минем. - Някога заключени ли са?
Не и ако имаш шапка като моята.
Не спирай, Дейвид.
Това не е ли музеят... - На модерните изкуства.
Затвори след себе си.
Това е пречиствателната станция за цял Манхатън.
На десет преки си от съда.
Изчакай ме тук.
Здравей. Отворена ли е сцената?
Добре ли си? - Да, просто...
Имам нужда да потанцувам.
Манхатън е целият във врати, към които се добавят още с времето.
Прави трудно да се ориентираш в центъра и те забавя.
Твоята цел - ул. Сентър 60. Съдебна зала 300.
Съществуват хиляди възможности да стигнеш дотам чрез вратите.
Но аз искам да останеш незабележим, за да не те хване Томпсън.
Добре. Южно от закусвалнята. Червена врата. Излизам на Бродуей,
точно до ул. Ленард. - Продължавай.
Оттам половин пряка по-надолу... - Да предположим, че Томпсън е там.
Отивам на изток към ул. Лафайет. - Не, там е Кросби.
Осем врати на зигзаг? Ще ми отнеме доста време.
С всяка врата ще ти изпускат дирите, по-безопасно е.
Разбери, досега не е било правено. Минеш ли през първата врата,
целият ад ще се стовари върху теб. Приеми, че всеки с шапка е заплаха.
Няма значение дали е кепе, бомбе, дори да е фередже.
Приеми, че всеки работи за Томпсън. - Не можете да минавате без шапка?
Не. Това е начин, чрез които Председателя ограничава силите ни.
Водата е друг начин. - Засече ли ме Томпсън на Кросби...
ще му махна шапката, така ще му трябва време да си я вземе.
Браво, ти импровизираш. Ние имаме проблеми с това.
Най-бързо е да мина през синята врата. - Но така ще бъде най-рисковано.
Ако минеш през тази... - Но успея ли, ще ги изненадам.
Стига да успееш.
Хайде, чака ни още много работа. - Всичко, каквото и да ми струва.
Баща ти казваше същото.
Вероятно не бива да изпитваш чувства към субектите, които наблюдаваш.
Не се изправяме като вас срещу емоциите си,
но това не означава, че не изпитваме нищо.
Някои са по-силни от останалите.
Извади късмет, отново заваля. - Трябва да сме там до 10 мин.
Да стигнеш по-рано е толкова лошо, колкото и да закъснееш.
Годеницата ви тук ли е? - Пътува насам.
Съдебна зала 300.
Добре ли си? - Да.
Това е то. - Добре.
Ще мина през синята врата. - Разбира се.
Това е твоят ключ, не го губи.
Благодаря ти, Хари. - Успех.
Г-н Норис използва дъжда, за да се придвижва бързо.
Обадете се на свещеника.
Какво не е наред? - Просто съм малко изнервена.
Ще отида да се освежа.
Носи една от шапките ни. Използва преките ни пътища!
Извинявам се, но ужасно бързам.
Номер 22, моля пристъпете напред. - Ние сме следващи. Ще я доведеш ли?
Конгресмен Норис! - Бързам.
Само шапка е.
Няма я вътре. - А къде е? Отговори ми!
Елиз... Няма да се омъжиш за онзи.
Ужасно съжалявам. Не знам какво си мислиш за мен, но...
Не го прави, не го обичаш. Държах се ужасно, знам.
Недей! - Не ме докосвай!
Какви ги вършиш? Друг не ме е наранявал така като теб.
Ужасно съжалявам, че те изоставих. - Остави ме в шибаната болница!
Ужасно е, но имам основателна причина. - Не знаеш нищо за мен!
Не знаеш кое е най-доброто за мен! - Съжалявам, че те нараних...
Боже мой! - Спокойно, той е от тях.
Какви ги вършиш? - Само ме изслушай, моля те.
Погледни ме. Знам, че ме обичаш.
Тук пише, че се обичаме, но не бива да сме заедно.
Заради този тефтер е, но аз знам, че трябва да сме заедно.
Обичам те, каквото и да става. Искам да бъда с теб.
Колкото и кратко да бъде това време.
Разкри съществуването ни! - Извикай екипа! Рестартирайте го!
Г-н Томпсън пусна вмешателския екип. Иска разрешение за рестартиране.
Ще го занеса.
Защо те преследват?
Искат да ме рестартират. - Какви ги говориш?
Никога досега не съм те лъгал.
Обичам те, Елиз.
Ще ти покажа нещо. Заслужаваш да знаеш истината.
Обясни ми какво става.
Да не спираме. Трябва да стигнем до другата врата.
Засякох ги. Шесто Авеню. - Задръж го.
Какво се случва с мен? - Знай, само че ни преследват.
Довери ми се. Искам да ми се довериш.
Добре. - Хайде.
През тази врата, бързо!
Намери друга врата!
Какво става тук, по дяволите? Обясни ми, Дейвид!
Съжалявам, ужасно съжалявам. - Как направихме това?
Вратите принадлежат на преследвачите. Не знам как се наричат,
но искат да ни разделят. - Но защо го правят?
Навехнаха глезена ти. Всичко, което се стараеш да постигнеш,
няма да се случи, ако съм до теб. Ето защо те оставих в болницата.
Не те разбирам. Не разбирам нищо от думите ти.
Не постъпваме грешно. Няма как да е грешно.
Защо мислят, че е неправилно? - Съдят по тефтера си.
Но какво ще стане, ако открия неговия автор?
Мога да мина през вратата сам и повече няма да ме видиш,
нито хората, които ме преследват. Или пък да дойдеш с мен.
Не зная какво ни очаква от другата страна...
но ще си до мен. А това е всичко, което поисках, още щом те зърнах.
Идвам с теб.
Добре.
Хвани другата брава. Завърти я наляво.
Боже мой!
Мястото ви не е тук! - Задръжте ги!
Хайде!
Спрете ги!
Хари Мичъл, явете се при Председателя.
Незабавно.
Насам!
Как влязохте тук?
Претърсете стаята!
По дяволите! Връщаме се!
Не!
Обичам те. - Аз също.
Наистина ли мислеше, че ще стигнеш до Председателя?
И това ще промени съдбата ти? Ще я пренапишеш?
Не става по този начин. Обясних ти защо.
Нося съобщение за вас.
Разбирам...
Дори Томпсън си има шеф. - Хари?
Ти ли си Председателя? - Не, но си го срещал.
Или пък нея. Всеки го е срещал.
Явява се пред вас под различна форма, но рядко осъзнавате, когато стане.
Това някакво изпитание ли беше?
В известен смисъл, всичко е едно изпитание за всеки един.
Дори за агентите на съдбата. Ти рискува всичко заради Елиз.
Елиз, когато мина през вратата на острова, ти също рискува всичко.
Вие ме вдъхновихте, същото се случи и с Председателя.
Това за нас ли е? - Да.
Какво пише вътре?
Връзката ви е значимо отклонение от самия план.
Така че Председателя го пренаписа.
Добре, и сега какво? - Сега...
Можете да слезете по стълбите.
Повечето хора живеят според пътя, който сме им предначертали.
Страхувайки се да се впуснат в друг възможен.
Понякога се появяват такива като вас, които преодоляват всички наши бариери.
Осъзнаващи, че свободната воля е дар, който не знаят как да използват,
докато не се наложи да се борят за нея.
Това е планът на Председателя. И може би един ден...
не ние ще пишем плана. А вие.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
Редакция: Kitty JB
The Future Is Ours 2011 133/902/218/1/S2I