ГОРНО НИВО
РОЙ СРЕЩУ Г-Н ДОБРУТРО НАТИСНИ "СТАРТ"
139-И ОПИТ
БРЕТ
Ставай. Внимавай с главата.
Обувки, панталони, наведи се, фланелка.
Отляво. Ще взема това.
Блок, удар. Прехвърляш ножа.
Хващаш и преобръщаш.
Добре. Някой иска ли кафе?
Представете си, че се събуждате и някакъв задник, като г-н Добрутро,
се опитва да ви насече със скапано мачете.
Сериозно.
В началото е забавно.
Мъртъв си, мамка ти!
След първоначалния шок, осъзнаваш случващото се.
След почти 140 пъти става адски досадно.
Искам да престане.
Но знам, че няма.
Хората казват: "Правя го със затворени очи".
Звучат като задници, но... Както и да е.
Гледайте.
Съжалявам, приятел. Объркали са те с мен.
При всеки следващ път си мисля: "Мамка му, живея под наем."
Наемодателят и без това е задник. Никога няма да ми върне депозита.
Невинаги беше така.
Някога бях щастлив. Наистина.
Имах жена, която обичах, но...
Сега просто съм ядосан.
По дяволите. Трябва да изскачам.
Пропуснах този камион точно двадесет и два пъти преди това.
Знаете ли какво е усещането да паднеш от четвъртия етаж?
Адски боли, мамка му.
Г-н Мъжага всеки път пищи като ощипан.
Крадат колата ми! - Да, така е.
Следващите задници, които искат да ме убият.
Внимавай. - Не ми казвай как да карам.
Не ти казвам. - Шофьорката Есмералда и Пам.
Не знам дали това са имената им, защото не спирам да ги поздравя.
След автобуса нещата се успокояват и мога да...
Чакайте малко. По дяволите. Подминах ли автобуса?
Не.
Господи?
Не ме съжалявайте.
79-И ОПИТ Това се случва всеки ден.
Преди се оплаквах, че всеки ден е еднакъв.
И тогава дойде 9-и май и вече всеки ден наистина е еднакъв.
Същият писък на пробуждане, същият размахващ мачете задник.
Всичко е същото с леки вариации.
Кучи...
Това, което никога не се променя, е...
... че умирам. Всеки божи ден.
Аз умирам. Малка ретроспекция.
Честно казано, дори не знам защо искат да ме убият
или с какво съм го заслужил, но те са много. Познавате Пам.
Тя ми причини това 14 пъти, преди да улуча точния момент.
69-И ОПИТ
Това дупе с ангелско лице е известно като Гуан Ин.
Откъде знам името й?
Аз съм Гуан Ин! И Гуан Ин стори това.
Името й е "Богиня на милосърдието". Мисля, че тя обича иронията.
88-И ОПИТ
Наричам това нахално копеленце "Бум-Бум".
Как е красавецо? - Какво правиш, странно джудже?
Това отношение не ми харесва.
Дадох им прякори: Пам, Смайли, германските близнаци, Рой номер 2,
който случайно е задник, който изглежда като мен.
104-И ОПИТ Понякога успявам да ги убия.
Няма значение. Те винаги ме откриват и накрая ме убиват.
Аз съм Гуан Ин! И Гуан Ин стори това.
Не знам как това е възможно. Досега нямах време да разбера.
Отворя ли очи, настава пълен хаос.
48-И ОПИТ В ПРОГРЕС
Джема, единствената жена, която някога съм обичал, има отговорите.
Ало? - Търся д-р Джема Уелс.
Кой е? - Нейният съпруг... приятел, Рой.
Прославеният капитан Рой Пулвър от "Делта форс".
Кой е? - Полковник Клайв Вентър.
Шефът на Джема. - До неотдавна.
Тя наблизо ли е? - Не, за съжаление.
Знаете ли кога ще се върне? - Това е въпрос за по-висша сила.
Тя е мъртва. - Какво?
Мразя да съобщавам лоши новини, но г-ца Уелс
се подхлъзна и си счупи врата снощи.
Нещастен случай в лабораторията. Работила е до късно, преуморена.
Не...
Може ли да попитам къде сте?
Едно. - Две.
Не е било нещастен случай. - Три!
Защо е мъртва? Кой я е убил?
Не съм живял достатъчно дълго, за да разбера. Докъде стигнахме?
До автобуса. 140-И ОПИТ, В ПРОГРЕС
Мамка му!
Изглежда много решителен. - Попаднали сме на каубой.
Трябва да се постарая.
Какво, по дяволите?
Мамка му!
По дяволите!
Да, заслужиха си го.
Здравей, Рой. - Здрасти, Джейк.
Имаш вид на мъртвец. Какво ти се е случило?
Събудих се нагоре с краката. Добре съм, постоянно се случва.
Може ли голяма бутилка от онази китайска водка?
Знаеш ли какво, Джейк? Две големи бутилки.
Две? Боже Господи!
Чуйте, чуйте! Сър Цироза на черния дроб.
Шегувам се. Неанонимни алкохолици, нали?
Имаме само днес, Джейк. - Защото утре не е гарантирано.
Точно така, приятел. Точно така.
Хлапето обича да се напива. - Как можеш да пиеш така?
А как иначе? - Знаеш ли,
много експерти по вътрешна сигурност, като мен, мислят,
че следващата терористична атака ще е срещу спиртните напитки.
Алкохолиците и пияниците са около 38%. Ако масово затриеш...
Отрепката Дейв е специалист по сигурността в частна фирма.
Каквото и да отговоря на: "Как можеш да пиеш така?",
той винаги започва с една и съща шибана реч.
Знам какво ще каже, дума по дума.
Знам какво ще се случи от момента, в който вляза.
В 11:05 влиза известна китайска майсторка на меча.
12-кратен световен шампион. - По дяволите! Дай Фън.
Тя е една от най-известните... - Китайски майсторки на меча?
12-кратен... - Световен шампион.
Разказвал ли съм ти? - Сто пъти.
Наистина ли? Не помня. - Аз си спомням.
Приготви маса за учителката Фън. Здравейте. Моля ви, седнете.
Учителката Фън е причината да бързам да стигна до бара.
Ако стигна тук след 11:00, тя заема последното място.
По дяволите. Тя ме зяпаше.
Някога бил ли си с жена? - Моля?
Някога бил ли си с жена?
Мисля, че имам шанс.
Мисля, че имаш по-голям шанс да ти порасне пенис на челото, Джейк.
Около обяд... Малко ми е кофти за това, което предстои.
Обичам да гледам как се подхлъзва. Трябва да го предупредя,
но е адски забавно, а нямам за какво да се смея напоследък.
Не може да искаш обезщетение, Педро. Никой няма да ти повярва.
В 12:20 тиквата Дейв най-накрая се връща на работа.
Дано терористите да не решат да слагат отрова в китайската водка.
Но не и преди да ми бръкне в здравето.
Не мога повече. - Сядай, Дейв.
Моля? - Искам да ти разкажа една история.
Добре, днес не съм във форма. Малка промяна в историята.
Започвам да говоря за другите пъти, когато умирам.
Някой някога да те е прострелял в лицето?
Аз бях прострелян в лицето. Случи се нещо странно, преди да умра.
Това беше преди време. Патрон с калибър 0.45.
Влезе оттук, чиста работа.
Куршумът се озова в устата ми и си спомням, че вкусих пържола.
Да, вкус на много добре опечен рибай стек.
И едва много по-късно, когато отново бях жив,
си казах: "Това беше езикът ми, опечен от топлината на куршума."
Вкусих езика си. Можеш ли да повярваш? Това е шантаво.
Достоверна история, Дейв.
Добра история, приятел. Опитвал ли си да откажеш алкохола?
Разбрано.
Точно в 12:47... След малко ще се върна на това.
Да кажем в 12:45 започва да ме хваща и се чувствам адски добре.
Ако успея да стигна до този бар, мога да пия, докато не ме открият.
Мога да се натряскам.
И да не усещам нищо.
12:47 часа, никога не съм оцелявал след този момент.
Защо го оставям да се случи? Защо пък не?
Защото извън този бар, каквото и да правя, не оцелявам след 12:47.
Те винаги ме хващат.
Задници, които не познавам, ме убиват по незнайни причини.
И тя е мъртва. Моето момиче.
Умряла е в момент, в който не мога да се върна.
Заседнал съм в смъртоносния кръговрат на един безкраен ден.
Знам, че не мога да продължавам да пия без край.
Не и когато всеки ден завършва така.
Сега ми трябва план. Някой трябва да си плати.
Те имат армия. Аз имам само време.
Вчера беше преди месеци.
ВЧЕРА
Чудесно.
Да, добре.
Ще ни оставите ли за малко? - Разбира се.
Господи.
Виж се само.
Здрасти. - Здравей.
И така... Да не си развил алергия към телефоните?
Не, току-що се върнах. Мобилният телефон е изключен и нямах време
да си пусна стационарния... - И него ли са изключили?
Чист късмет е, че се свърза с мен. - Да, късмет.
Голям късмет, че те открих в бара под апартамента ти.
Какви бяха шансовете?
Здравей, сарказъм. Как си, страннико? Отдавна не сме се чували.
Какво е това? - Донесох автобиография.
Мастилото на принтера свършваше и "Делта форс" трудно се чете.
Ще навреди ли на шансовете ми?
Ела тук.
Тук носят униформи. - Униформи?
Много добре. Нали не са виненочервени?
Като на охраната по моловете, защото няма да ми седят добре.
Виненочервени? Като роклята ми?
Не, не като роклята ти, защото това би било секси.
Казвам само. Аз... Каква е заплатата тук?
Има ли здравно осигуряване, защото имам заболяване от преди?
Над какво работите тук? Изглежда мащабно. Отдавна ли?
Достатъчно дълго, надявам се. - Какво е това чудо?
Резултатът от 5 години безсънни нощи и денонощни изследвания.
Нямаш представа колко ми е важно.
Какво прави? - Какво прави ли?
Обърква времето и пространството.
И унищожава цялата планета при неправилна употреба.
Без майтап? Като "Деня на страшния съд"?
Трябва да си много стресирана.
Леле, погледни го само.
Много е пораснал, Джема.
Може ли да я взема?
Имаш ли друга такава снимка?
Да, вземи я. Колко тежиш?
Аз съм на специална палео диета. Така че, около 80 кг.
Продължаваш ли да пиеш? - Да.
Ще напиша 82 кг.
Мислила ли си да му кажеш?
За мен ще значи много, ако му кажем, Джема.
Той какво ще спечели? Отсъствал си през по-голямата част от живота му.
Защо го казваш така? Сякаш сега няма да си струва да го опозная.
Работата ми попречи. - Работата ти?
Да. - Работата ти?
Ти обичаше този живот повече от идеята за споделен живот с нас.
Да стрелят по теб е по-вълнуващо от памперси и минивани.
Правилно, любимият ти довод. Аз съм задникът, който избяга.
Какво значение има, Рой?
Решихме да продължим напред, а Джо те обожава така или иначе.
Той ме обожава? - Да.
Какво говори за мен?
Какво искаш, Рой?
Загубих те.
Знам, че прецаках нещата. Примирил съм се с това.
Моля те, не допускай същото да се случи със сина ми. Само това искам.
Той е нашето момче, Джема.
Д-р Уелс. - Един момент.
Съжалявам, Брет.
Това е Рой. Рой, това е Брет, шефът на охраната в "Дайноу".
Вашият офис е в зона с ограничен достъп, д-р Уелс, без посетители.
Казах на полковника, че ще приема посетители, когато сметна за добре.
Донесох автобиографията си. Всичко е наред.
В момента не наемаме. Капитан Пулвър.
Кажете му, че ще дойда след малко.
Полковникът чака.
Ама че задник.
Не каза ли, че наемате? - Те наемат. Ние наемаме.
Аз наемам.
За какво говориш?
За много специфична охранителна работа.
Нещо скрито-покрито?
Отвъд това. - Наистина ли?
Кога започвам? - По-рано, отколкото си мислиш.
Прочетох автобиографията му. Виждам причина за безпокойство.
Не изглежда опасен.
Никой не забелязва мухата, докато не кацне в супата, Брет.
Има нещо, което не ми харесва. Той има една такава... черта.
Каква черта?
На отличника, който компенсира липсата на талант с хъс.
Детето на детската площадка, което мразех.
Провери досието му. Ако е точно, искам да бъде следен и наблюдаван.
Ако стане проблематичен, ще се погрижим за него.
Използвай хора извън редиците. Случайни, да не са свързани с нас.
Намери истински изроди.
Добре, изчезвам оттук. Отивам за малко вино...
Дай да ти оправя косата. - Джема!
Кървя. - Получи ли подаръка ми?
Какво правиш? Държиш се странно.
Получи ли подаръка? - Не знам, не съм проверил.
Провери, изпратих го преди няколко дни.
Ще проверя, разбира се.
Д-р Уелс, може ли да ви видя за малко?
Първо трябва да отида в болницата. - Ще дойда след малко, полковник.
Взе ми кръв. - Слушай ме сега, Рой.
Знам, че напоследък не сме се виждали и че сме тръгнали по различни пътища.
Знам, но... - Важно е. Просто слушай!
Говори ти. - Добре.
Забравих колко трудно може да се говори с теб.
Виждам много от теб в Джо. Стремежът му да спечели на всяка цена.
Той има някои от най-добрите ти качества, но има и твоя егоизъм
и способността ти да изчезва, когато му изнася.
Мислех, че... - И да бяга от отговорност.
Добре, какво искаш от мен? Просто ми кажи. Кажи ми!
Искам мъжа, в когото се влюбих много отдавна.
Този, който ми даде син. Твоята силна, уверена версия.
Не онзи Рой, който всяка вечер се напива и спи с различна кифла.
Запомни това: "Озирис". - Добре.
Виж ти, това са "Анабол" и "Стероид".
Намалете въглехидратите, момчета.
Добре ли сте, д-р Уелс? - Да.
Пречи ли ви димът от пурата? - Не, никак даже.
Шпинделът.
В момента има малко забавяне.
Дефинирайте "малко".
Най-много седмица-две.
А защо?
Разработката не е точна наука.
А ние това искаме. Точна наука.
Вашият приятел, капитан Пулвър.
Да, той остави автобиография. - Как му е хрумнало?
Може да съм споменала военното присъствие в лабораторията.
А на вас как ви хрумна?
Охраната на това съоръжение не трябва да е тема на разговор в леглото.
Уверявам ви, че не е.
Рой и аз не сме... - Вие сте майката на детето му.
Моля, седнете. Настанете се удобно.
Не искам това да изглежда като разпит.
Аз не обичам дългите истории. Оценявам всички форми на краткостта.
Най-добре по-кратко, но има история, която съм разказвал отново и отново.
Искам да ви споделя тази история, ако ми позволите.
Аз обичам дълги истории. - Добре, и двамата имаме късмет.
И така... Бирма през 1979 г. Вършех мръсната работа на ЦРУ.
Предотвратявах преврат, който щяхме да организираме десетилетие по-късно.
По-голямата част от това е разсекретена.
Както и да е, озовавам се в джунглата край Рангун.
Избивам войници от фронта за освобождение
в тридневна престрелка, която ми костваше екипа.
На ръба съм да бъда прегазен от размахващи мачете бунтовници
с ужасно отношение и още по-лоша хигиена.
Имам само пушка със счупен мерник и 36 часа, в които да изтръгна победа.
И тогава го чувам.
Едно пронизващо квичене, като от парна свирка на локомотив.
Глиган.
От който ще се напикаеш от страх.
Звукът кара бунтовниците да се разбягат, страхуват се от бивните.
Кучият син ме подушва и тръгва да ме напада.
По-скоро бих убил 10 мъже, отколкото животно, но преди да имам възможност
6-метров бирмански питон се спуска от баняново дърво
и се увива около бясната свиня. Като коледна шунка.
Не бях виждал подобно нещо.
През следващите няколко часа гледам с изумление как змията
бавно задушава и поглъща прасето.
Беше много тихо. Чувах всичко.
Чупенето на костите, хриптенето на белите дробове.
Звучеше така, сякаш змията се смееше.
Най-изумителният насилствен акт, който някога съм виждал.
Най-много ме порази следното.
Питонът разтвори челюстите си с цели 60 см, за да погълне плячката,
но в очите му се четеше спокойствие и пресметливост.
Едва когато премести тялото си, приело очертанията на глигана,
видях дузина яйца.
Яйца на питон.
Глиганът щеше да стъпче гнездото му.
Това, което бях възприел като акт на агресия, се оказа акт на любов.
Змията не убиваше глигана от чувство на злоба,
а от необходимост да предотврати унищожението на своето бъдеще.
Насладих се на историята.
Приятно ми беше да я разкажа. Стори ми се подходяща.
Защо? - Никакви посетители в лабораторията.
Никакви бивши гаджета или сенчести фигури от миналото.
Ако има забавяне в работата, да бъда уведомен незабавно.
Разбира се. - Благодаря ви, докторе. Чудесно.
Внимавайте къде стъпвате.
Искаш ли още? - Още какво?
Сладка си.
И така... Откога се познавате? - Едва от днес.
Той е новият ми най-добър приятел. - Да, така е.
Алис е дентален хигиенист. - Странно е, защото мразя зъбите.
Самата текстура ме отвращава.
Кариера в стоматологията изглежда... - Като нещо, което да не правя?
Да, знам, но аз обичам предизвикателствата.
Обичам да излизам от зоната си на комфорт.
Само така израстваме. - Вярно е.
Толкова е хубав. Не е ли хубав?
Откога се познавате?
С Габриел? Откакто пия в този бар.
Откакто се върна от мисия. - Опасност... Разкажи.
Няма почти нищо за разказване, дами.
Тогава ни разкажи почти нищо. - Може ли да почакате, защото...
Трябва да пишкам. Сега се връщам.
Заведи я вкъщи, Рой.
Заведи я вкъщи.
Трябва да попиташ:
"Защо да не заведа теб вкъщи, Габриел?"
А аз ще кажа...
Може би друг път.
Започвам да те изтощавам. - Но това никога няма да се случи.
Ще се забавляваме, Рой, но няма да сме влюбени.
Любов... - Не.
Защо? - Защо ли?
Да.
Защото все още си влюбен.
В друга.
Чете се в очите ти.
В тъгата, която виждам там.
Има жена, за която копнееш, но това не съм аз.
Нито пък нашата прекрасна хигиенистка.
Ало? Да.
За теб е. - Кой ми се обажда сега?
Не знам. - Ало?
Рой, чуваш ли ме? - Джема? Какво...
Още ли си в лабораторията? Почти е 3:00 ч.
Добре ли си, Джема? - Да, добре съм, но...
Какво става?
Слушай ме внимателно. Трябва да направя нещо драстично.
Ако нещо се случи, обещай ми да направиш...
Не те чувам... - Ще ми трябва помощта ти.
Какво става? Добре ли си?
Не мога да обясня в момента. Ти не би разбрал.
Мисля, че прекъсна.
Джема, обади ми се.
Кой беше това? - Бившата ми, звучеше разстроена.
Изглежда, че нашата скъпа докторка ни е предала. Открий я.
Какво пропуснах? - Здравей.
Говорехме за най-сексапилните хора и естествено, че споменахме името ти.
Трябваше да върна обаждането на Джема, но бях пиян и не ми пукаше.
Не знаех колко е важно.
Не знаех, че чувах гласа й за последно.
Има неща, които не можеш да повториш.
И неща, които си принуден да правиш отново и отново.
141-И ОПИТ
Всичко това води обратно към нея, но не знам какво е то.
Получи ли подаръка ми? Получи ли подаръка?
Не знам, не съм проверил. - Изпратих го преди няколко дни.
Запомни това: "Озирис".
Изет и Озирис
"Честит рожден ден, Рой. Гледай напред в живота и помни,
че времето не чака никого. Целувки, целувки..."
Мамка му!
Да го направим отново. 142-И ОПИТ
Крадат колата ми! - Крадат колата ми!
По дяволите!
Хайде, по-бързо!
Умирай вече, по дяволите! - Той ми пречи.
Време е, мамка му! 143-И ОПИТ
Крадат...
Не чети, докато шофираш, глупако.
Как не съм го забелязал?
Пропуснах изхода към ресторанта. Миналият път не свърши добре.
51-И ОПИТ
Наричам този тип "Смайли", по очевидни причини.
Лесно е да те застрелят. Елементарна работа.
Кой измисля подобни простотии?
144-И ОПИТ
В ПРОГРЕС
Досега бягах от живота си. Сега имам идея за случващото се.
Трябва ми спокойствие и тихо местенце, където да почета малко.
Митология за Изет и Озирис
Озирис и Изет били отдадени съпруг и съпруга. Ала-бала...
Тя била върховна жрица, идеална майка и съпруга,
пазителка на мъртвите, обучена в заклинания за преход в отвъдното.
Озирис бил разчленен на 14 части, които били разпръснати из Египет.
Що за подарък е това?
"Честит рожден ден, Рой. Гледай напред в живота и помни,
че времето не чака никого."
Джо.
Какви ги върши?
По дяволите. Той не знае, че майка му е мъртва и той е сам.
Че си няма никого, освен мен.
Как е, приятел? - $10 вход, брато.
$5 на кръг, двойно елиминиране. - Какво...
Каква е хавата? - Е-спорт турнир.
Какво е това? - Гейминг съревнование.
Най-вече ретро игри от 80-те.
"Двоен дракон", "Променен звяр", "Уличен боец".
Ние сме ценители, брато. На златния век на видеоигрите.
Само аналогово. 8-битовото е върхът.
На колко години си? - На 41. Животът си тече.
На 41 години? Да нямаш син тук някъде?
Бездетен съм по избор, брато.
Чий избор?
Задръж рестото.
Здрасти, Джо.
Здравей, приятел. - Рой. Какво става?
Много си пораснал.
Ти беше толкова висок последния път, когато те видях.
Не знаех, че си геймър. - Не съм.
Какво правиш тук?
Щях да те попитам същото, приятел. Не е ли учебен ден?
Избягах.
Знаеш, че не бива така. - Не можех да не дойда.
Това са любимите ми ретро видеоигри. Мама щеше да е бясна, ако знаеше.
Мама щеше да е много бясна.
Няма да те издам, ако ми кажеш нещо.
Добре. - Какво купи от голямото момче горе?
Нищо. - Джо, аз те видях.
Това е ролева игра с карти. Изтъргувах я с онова момче.
Можеш да си различни убийци, наемници и други.
Страхотно е. - Сигурен съм, че е така.
Това ли взе от него?
Мислеше, че си купувам наркотици или нещо такова?
Или нещо такова. - Аз съм на 11, не ми е позволено.
Никога няма да ти е позволено, приятел. Ясно?
Нали? - Да.
Да обядваме и ще се върнем. Искам да говоря с теб.
Екранът и без това е счупен. - Скапана работа. Хайде, ела.
Гладен ли си, приятел? - Да.
Коя е любимата ти храна? - Пица.
Пица? Може да си вземем пица. А суши?
Не обичам суши. - Не? Защо?
Защото е суши. - Сега вече разбирам.
Трябва да му кажа.
Че майка му е мъртва и няма да я види повече.
Да му кажа, че... - Мама казва, че си печен.
Печен? Така ли казва? - Тя не използва тази дума,
но казва, че си нещо като морски тюлен или войник.
Мама говори за мен? - Да, тя те споменава често.
Често?
Да не си като онзи от "Твърде лично", който има "определен набор от умения".
Лиъм Нийсън? Не, той позира. Аз съм истинският.
Наистина ли? - Не се шегувам, такъв съм.
Много яко.
Джо...
Трябва да ти кажа нещо, приятел. И ще ти е трудно да го приемеш.
Трудно ми е да го кажа.
12:50 ч. Три минути по-дълго, отколкото някога съм живял.
Как?
Вътрешността е изцяло метална.
След това отидох под земята.
Те ме засичат.
Какво искаше да ми кажеш, Рой?
Джо...
Аз съм твоят баща.
Въпреки страха, за миг видях любовта на сина ми към мен.
И беше прекрасно.
Моля те, нека тази смърт да бъде последната.
Кучи син!
Как ме проследяваш? - Майната ти!
Така ли? Къде е устройството? - Начукай си го!
Пълен си с идеи.
Разкарай се! - Добре, разкарай се.
Здравей, приятел!
Добре, отиваш по нужда.
Къде е този тракер? Знам, че е тук някъде...
Мамка му!
Педро, искаш да ми помогнеш?
Казах му: "Да сравним твоя експерт с моя специалист по контраразузнаване."
Да му беше видял погледа. - Ти си луд.
Дейв. - Здрасти, Рой.
Съжалявам, че ви прекъсвам. - Току-що разказвах...
Страхотно, знаеш ли нещо за проследяващите устройства?
Не знам нещо за тях, Рой.
Знам всичко за тях.
Обикновен транспондер? - Който се слага на човек.
По тялото или присаден? - Кой е по-добър?
Ако не искаш човека да знае. - Присаденият е по-надежден.
Ако е по тялото... - Ти къде би го присадил?
Повечето биха казали подкожно... - Дейв, ти къде би го присадил?
Имаш предвид мен? - Да, теб.
Специалитетът на Дейв.
Какво означава това глупаво изражение? Точно това.
Той схвана. В някой зъб, Рой. По възможност в някой кътник.
Не може да бъде.
Много си красив с маска.
Не се тревожи. Просто дишай дълбоко.
Скоро ще свърши.
Устата действа като естествен предавател.
Дейв, можеш ли да разпознаеш зъб с проследяващо устройство вътре?
Не и в устата. Ако е изваден, мога да го огледам.
Джейк, веднага ми дай голяма бутилка китайска водка и клещи.
Не, не, не! Какво, по дяволите?!
Не се тревожи. Пак ще порасне.
Побърка ли се? Не, трябва ти помощ!
Какво мислиш за този? - Не!
Сигурен ли си? Колко е часът?
Мамка му! 12:45 ч. - Остават само две минути.
Време е да спреш да си вадиш зъбите. Луд ли си?
Мамка му! Не, не, не! Господи!
Защо не си останах вкъщи?
Виж! - Не!
Господи. Да, този зъб.
Има несиметричност. - Така ли?
Боже мой, трябва да погледна вътре.
Рой, внимателно. - Да.
Разбра ли? Внимателно.
Не, това не е внимателно!
Кучи син. - Господи... Рой?
Платили са много пари, за да те следят.
Така ли? - Да, много. Не съм...
До скоро, Дейв.
145-И ОПИТ
Кой сложи тракера в устата ми? - Един тип на име Брет.
Плешивият 180-килограмов шеф на охраната на "Дайноу".
Брет.
Ще го спукам от бой.
Веднага ми дай голяма бутилка китайска водка и клещи.
До днес съм умирал 144 пъти.
Но този път ще мога да направя нещо по въпроса.
Пусни го. - Да пусна зъба?
Не, не зъба.
Няма да го пусна.
Или пада той, или падаш ти. - Това е ръчно изработен пистолет,
който ми струваше почти $500,000 на търг.
Купила си пистолет за $500,000?
И накарах личния ми оръжейник да му монтира ретро заглушител,
от който има шест в света, за допълнителни $250,000.
750,000 кинта. - Правилно.
Откъде ти е хрумнало, Пам? - Пам?
Не знам името ти, наричам те "Пам". - Срещали сме се?
Много, много пъти. В движение.
Дай да го видя. Бавно.
Дръж го за предпазителя.
Дръж го, сякаш е от порцелан, моля.
Тих като шепот.
АХ? - Адолф Хитлер.
Какво? - Личен подарък от Карл Валтер.
Хитлер го е държал в бюрото си. - Убивала си ме с пистолета на Хитлер?
Откраднат е през 1945 г. - Боже Господи, какво ти има?
До ден-днешен ми струва много. - Не очаквах, но става все по-лошо.
Кой те изпраща? - Много искаш да знаеш.
Ще ми подскажеш ли? - Никога.
Ще ме убиеш ли? - Не, Пам, ще те застрелям.
Това е заради евреите.
И това.
Ставай! Хайде, момче!
Джема ме е изпратила с цел. Не знам как, не знам защо.
Трябва да има основателна причина.
Загубил си телефона си, дребосък.
Но тя е мъртва. Не мога да стигна до нея, а другото няма значение.
Остава само едно нещо.
Отмъщението.
Сега става напечено.
Елиминира ли актива? - Активи, множествено число.
Маршал. - Здравей, Брет.
Не питай кой е това, защото знаеш.
Къде е Маршал? - Кой? Бомбаджията?
Който наричам "Бум-Бум"? Той е на фирмено барбекю.
Отсъстваш само ти и глупакът, който се разпорежда тук.
Мислиш, че има някой над мен? - Ти си питомно куче на каишка.
Искам да знам кой я дърпа. Искам човека, убил Джема.
Мисля, че е Вентър.
Знаеш къде сме, печен. - Да, и знам как да стигна дотам.
Ще се видим след малко, кучи сине.
Големият шеф сигурно има мезонет. Писна ми от задкулисните глупости.
Предпочитам старата школа. С ритник през входната врата.
Добър план.
Ще му избода очите. 146-И ОПИТ
Стой!
Назад!
Мога да го правя цял ден. 147-И ОПИТ
Здравей, Рой номер 2.
Сбогом, Рой номер 2.
Рой номер 2 беше невъоръжен. Не мога да вмъкна оръжие тук.
Сър.
Да, съжалявам. Имам карта. Просто ще...
Отказан достъп.
Сигурно съм аз. Нещо бъркам.
148-И ОПИТ
Сър.
Здравей, Рой.
Да го изиграя в стил "Буч Касиди и Сънданс Кид"? Не.
Никога не се отказвай.
Странна работа. 149-И ОПИТ
Едър кучи син.
150-И ОПИТ
Здравей, красавецо.
Ти ми отсече главата няколко десетки пъти.
Някой много се е потрудил.
Какво ще правиш с това?
Мисля да те разфасовам.
Помниш ли в "Индиана Джоунс" задника, който размахваше сабя?
Инди просто го застреля, защото беше изтощен, нетърпелив и му беше писнало.
Помниш ли? - Да.
Мамка му!
Нещо, което не знаете, когато ви убиват с меч.
С изключение на 15-и опит.
Когато те убиват с меч, боли повече от огнестрелна рана.
Друг малко известен факт за мечовете.
Повече боли, когато ги изваждат.
Забавен факт: Харисън Форд се е посрал, затова го е застрелял.
151-И ОПИТ
Аз съм Гуан Ин! И Гуан Ин стори това.
152-И ОПИТ
Аз съм Гуан Ин! И Гуан Ин стори това.
153-И ОПИТ
Аз съм Гуан Ин! И Гуан Ин стори това.
156-И ОПИТ
Аз съм Гуан Ин. И аз сторих това.
Това дори не е най-лошото.
Това е най-лошото. Вентър.
Човекът, убил Джема. Същият тип, който нареди да ме убият 150 пъти.
Капитане, направихте много открояващо се първо впечатление.
Забележително е как се справихте с нашите елитни професионалисти.
Бъдете доволен от постигнатото, независимо от крайния резултат.
Като брат по оръжие, се надявам това горчиво поражение да ви донесе утеха.
Трябва да е наизустил тази глупост, защо всеки шибан път е същата.
В мнозинството от мъжете, които съм гледал как умират,
виждам една особеност. Може да се прочете в очите.
Същият втренчен поглед.
Разкаяние, угризение.
Какво можех да направя? Какво не направих?
Най-добрите ни намерения, неосъществени, като на останалите.
Но ако можехме да преправим света и да изтрием грешките си?
Ако можехме да пренапишем историята?
Адолф Хитлер, Пърл Харбър. - Чакай, това са нови глупости.
На кого бихме поверили толкова мощен инструмент като шпиндела "Озирис"?
Имам отговора, капитане.
На мен.
Човек, посечен от човешката мизерия, който познава ужасите на войната.
Няма по-подходящ човек, който да пази и приложи такъв инструмент.
Точно така.
Съжалявам за д-р Уелс.
Тя ни отведе дотам, докъдето порочната й идеология й позволяваше.
Мило момиче.
Искахте кръв, когато дойдохте тук, капитане.
И кръв ще получите.
Но няма да е моята.
Много е остър. Дори няма кръв по него.
"Катана" ли е? - "Катана" е японски.
Това е китайски меч. - Да не бъдем расисти.
Това е меч. Брет, просто...
Вече знам три неща. Първо: другия път ще му разкажа играта.
Второ: заседнал съм в шпиндела "Озирис".
И трето: Вентър не знае, че работи.
Джема ме е вкарала вътре и го е включила, но защо?
Възкресила е мъртвия си съпруг Озирис.
Озирис става господар на мъртвите.
В отвъдния свят.
Аз съм Озирис.
Джема ме е вкарала в шпиндела, за да ги спра, да спра Вентър.
Тя иска да повтарям този ден, докато успея.
Тя е... Тя е вярвала.
Да му се не види, тя е вярвала в мен.
Знаела е, че мога да ги победя.
Нямам представа какво каза току-що.
Трябва да се науча как да се бия с меч.
Има нещо интригуващо в теб, което ми харесва.
Сутринта летя за Шанхай. Имам само един ден.
Мисля, че можем да свършим много за един ден.
158-И ОПИТ
161-И ОПИТ
Аз съм начинаещ, но уча бързо.
Този, който го владее, го превръща в оръжие, Рой.
Този меч е сравним с ключовете от кола.
Обучавал съм се малко, но съм готов да работя здраво.
В недостойни ръце мечът е крехко парче от кована стомана.
Но при непоколебим захват и под най-зорките очи...
... той се превръща в унищожително оръжие.
Имах много добър учител, но трябва да науча още.
174-И ОПИТ
198-И ОПИТ
200-ТИ ОПИТ
Здравей, красавецо.
Предаваш ли се?
Нали няма да се биеш с меч?
Харесвам увереността ти.
Обикновено съм малко по-бъбрив.
Но имам да кажа едно нещо.
Нека да почака.
Нещата стават сериозни.
Кучи син.
Исках да кажа следното: Аз съм Рой. И Рой стори това.
Брет...
Надушвам мъфини. Надушвате ли мъфини?
Ще се поразходя.
И сега съм сляп.
Прилича на 180-килограмов еднорог. - Мазен кучи син.
Ще посегнеш ли за пистолета? - Не.
Знаеш ли защо? Защото с голямо удоволствие ще те спукам от бой.
Как?
Как мислиш?
Тя е активирала шпиндела. - Джема ме вкара вътре.
Вкарала ме е вътре, за да те спра. А ти я уби, защото тя знаеше какъв си.
Самозван диктатор, който иска да пренареди света.
Шибани либерали.
Тя спомена ли, че шпинделът може да унищожи целия свят?
Няма да си жив за края на света. - Шпинделът ни дава силата на Бога.
Да пресъздадем целия свят, без трагедиите.
Адолф Хитлер, 11-и септември... - Престани с тази глупава реч.
Миналото е минало, Вентър. То трябва да бъде надживяно.
Живеем и се учим от него.
Казва го отсъстващ съпруг и провалил се баща.
Мислех, че ще имаш интерес да пренаредиш нещата.
А синът ти?
Синът ми? - Младият Джо, нали?
Дошъл си чак дотук да ме убиеш, а кой ще спаси него?
Не предполагах, че Джо може да е в опасност или да е мишена.
Ще убия Вентър и останалите още хиляда пъти, ако наранят момчето.
Зад барикадата. Не може оттук.
Приятел, зад барикадата.
Колко пъти съм го оставял да умре?
Синът ми!
Това е моят син! Трябва да спася сина си!
Не!
Ето го.
Краят на света. Защо пък не?
Моят свят вече го няма.
Усещам го. Не само смъртта,
но и това, че се разпадам на частици заедно с всичко останало.
Няма накъде да бягам, а човекът, който може да помогне, е мъртъв.
И какво, ако отмъстя за нея? Аз я убих, не Вентър. Аз бях.
Убих я, когато избягах от връзката. Когато не отгледах сина ни.
Убих я, когато не й се обадих.
Аз съм причината, че тя е мъртва. Аз съм причината, че Джо го няма.
Аз съм причината за края на света.
Какъв е смисълът?
Защо изобщо да се опитвам?
Нищо няма значение вече.
Не и когато загубиш всичко, което обичаш.
Не и когато си отговорен за загубата на цялото човечество.
Добра работа, задник.
Не можеш ли поне веднъж да ме оставиш да се наспя?
Това ли е всичко? Това ли е краят?
Ще съжаляваш ден след ден? И няма да направиш нищо?
Дори и да няма какво да направиш?
Не. Няма. Ще направиш нещо.
Времето сега не означава нищо. Вече не е в твой ущърб.
Крадат колата ми! - Крадат колата ми!
Ти не опозна сина си, така че... Ако само това ти е останало...
... то е повече, отколкото заслужаваш.
Здравей, Джо.
Рой, какво правиш тук? Какво ти се е случило?
Паднах от сграда.
Бягаш от училище?
Да позная ли? Е-спорт турнир. - Откъде знаеш?
Къде мислиш, че отивам? - Ти си геймър?
Разбира се, че съм геймър. Знаех, че ти играеше игри, когато идваше,
но не исках майка ти да ми се сърди.
Падам си по ретро игрите от 80-те, като "Променен звяр", "Двоен дракон".
"Уличен боец"? - Тя ми е любима.
И на мен. - Така ли?
Харесвам и новите неща, като... - Рой.
Мислиш ли, че мама ще е бясна, че избягах от училище?
Знаеш ли? Тя ще е бясна.
Но аз ще те покрия.
Няма да бягаш повече, ясно ли е? - Ясно е.
Ясно? - Ясно.
Да поиграем малко на "Уличен боец".
Ще умреш. - Не, ти ще умреш.
Ще умреш и ще се провалиш...
Съжалявам! Но съм още жив!
Играта е много стара. "Глака" ли се казва?
Не работи. - "Галага".
Право в лицето! И пак спечелих. - Падна ми.
Нокаут. - Печелиш!
Защо харесваш толкова тази игра? - Много хора те гонят и ти ги убиваш.
Получаваш заряд. - Аку... Аругула?
Аругула ли беше? - Хадокен!
Харуген отново!
Хару... ген!
Как успя? - Печелиш!
Сега става трудно. - Да, хвани момичето.
Дай да ти покажа как се прави.
Тези типове не се отказват. - Нямаш си представа.
Умен си за момче, което не ходи на училище.
Имам си начини.
Пак ме победи. - Разбира се, аз съм майстор.
Колко пропуснати години.
Искам ги обратно.
Той има външния вид на Джема, умът й, чувството й за хумор.
Слава Богу.
Когато го видя да се смее, виждам себе си за миг.
Виждам как моето лице ми се усмихва.
Сърцето ми се къса.
Мога да го правя вечно. Може и да го направя.
Десетина пъти завършвахме деня по този начин.
Никога не омръзва. Радвам се, че той спи, когато всичко свършва.
Радвам се, че не се пробужда.
Искам да му кажа, че съм баща му, но се страхувам.
Страхувам се, че ще видя нещо различно в очите му.
Затова не казвам нищо.
249-И ОПИТ
Искам да си взема лодка. Да изведа мама с нея.
Тя никога не излиза.
Иска ми се да мога да наема лодка.
Ти можеш ли да наемеш? - Лодка?
Да, за да изведем мама с нея.
Нищо не пречи. - Кога?
По всяко време.
Казвам му, че можем да го направим този уикенд.
Той изпраща съобщение на майка си, че ще плаваме заедно.
Обикновено така се случва. Джоуи...
Знаеш ли, майка ти... - Да?
Знаеш ли над какво работи майка ти? - Шпинделът "Озирис".
Шпинделът "Озирис". Знаеш ли какво прави той?
Тя не говори за него, защото е голяма тайна.
Но я чух да казва, че той може да унищожи света, ако не внимават.
Вярваш ли го?
Да, вярвам го. Иска ми се да не беше така.
Майка ти ми се довери за нещо, а аз я подведох.
Какво имаш предвид?
Снощи майка ти...
Тя не се прибра вкъщи. - Знам.
Има ли си нов приятел?
Не, тя няма нов приятел.
Тя знаеше ли, че бягам от училище?
Имах чувството, че ме следиш. - Да, следях те, но по друга причина.
Защо тогава? - Не знам.
Видях те и исках да говоря с теб. Да наваксаме. Не сме си говорили.
Защо реши, че те следя?
Заради нещо, което мама каза тази сутрин.
Чакай. Какво? - По телефона, беше странно.
Каза, ако имам неприятности, да те открия.
Джо, мама е. Моля те, вдигни.
Не знаех за какво говори. - Говорил си днес с мама?
Искам да се обадиш на Рой, ако се случи нещо странно.
В колко часа? - Не знам...
Ще ти изпратя неговия номер, но ми се обади. Чао, миличък.
Дай да видя телефона ти, приятел.
Тя е била жива, когато съм се събудил. Още не е била убита.
Тя не е била мъртва.
Не се тревожи, сине. Ще се върна за теб.
Ще се върна и за двама ви.
Ти си я убил.
Как влезе тук, по дяволите? - Къде е? Къде е тя?!
Изтриваш доказателството? - Опитвам се да разбера какво прави.
Как е задействала шпиндела... - Млъквай, Брет!
По-нататък. Продължавай!
Шпинделът не функционира по предназначение.
Тя е задействала верижна реакция, която не можем да контролираме.
Саботирала го е и той не реагира.
Да му се не види. Шпинделът работи.
Ти си липсващата маса.
Иначе как би могъл да проникнеш в това съоръжение?
Колко...
Колко пъти си го правил?
Много. - Той работи.
Тя е жива поне 14 минути, след като се събудя.
Имам време да я спася.
Добре, да го направим.
Джема може да го спре. Имам поне 14 минути, за да стигна до нея.
Какво пък, да започваме.
Скапаният задник току-що скочи.
Тръгвай, кучи син! Отлитай!
Имам дванадесет минути и половина. Накарай това нещо да лети по-бързо.
ЛАБОРАТОРИИ "ДАЙНОУ"
Хубаво летене.
Искам големия нокдаун.
Масовият бой. Кралската битка.
Нека дойдат всички, за да ги подпаля и очистя.
Чакам този момент от адски много време.
Може би, прекалено дълго.
Не мога да чакам цял ден.
Ей, Брет!
Дошъл си за мен. Успял си.
Дошъл си за мен.
Колко опита направи?
Само един.
Нямаме много време. Хайде.
Не можех да ти кажа. Те ме наблюдаваха.
Промъкнах се в лабораторията. Едва успях да ти изпратя книгата.
Беше достатъчно.
Мисля, че Вентър е изпратил хора след Джо.
Няма други. Никой не остана, Джема.
Джо е добре. Бяга от училище заради видеоигри, но е добре.
Откъде знаеш?
Влюбен е в едно момиче от класа си на име Камил.
Показал й е всички автобусни маршрути до училище, но се страхува да й каже.
Той и приятеля му Уайът излъгали за годините, заради турнир по пейнтбол.
Питала си го за рана на врата. Той ти е казал, че е от насекомо.
Миналия месец си е наранил китката и сега тя издава звук сякаш...
Прещрака. - ... прещрака.
Той обича кучета, особено мопсове,
и мисли, че трябва да осиновите един.
Преди година е направил акварелна версия на "Звездната нощ" на Ван Гог
за рождения ти ден, защото знае, че ти е любима.
Той мисли, че работиш прекалено много и не се усмихваш достатъчно.
Това момче те обича толкова много.
Как да спра това, Джема?
Не трябва да се спре, а да се рестартира, Рой.
Зададох размерите и ДНК-то ти да отговарят на масата в шпиндела.
Какво означава това? - Да влезеш в ядрото на шпиндела.
На теория пространствено-времевият континуум ще се занули и рестартира.
На теория?
Не знам. Наистина не знам, Рой.
Много е неясно. Аз се опитвах да спра Вентър.
Дори не знаех, че работи, докато не се появи.
Имай предвид, че те видях вчера.
А аз не съм те виждал от цяла вечност.
Не знаех какво друго да направя, към кой друг да се обърна.
Просто знаех какъв беше.
Знам какъв си.
Но не знам какво ще се случи с теб, ако влезеш вътре.
Знам какво ще стане, ако не го направя.
Видял си го. Краят на света.
Да.
Как беше?
Както си го представяш, но милион пъти по-лошо.
Ще тръгне ли напред, ако премина?
Ще се занули ли? Ще бъдете ли в безопасност?
Би трябвало, ако върнеш масата си в ядрото. Възможно е да не оцелееш.
Може да спреш да съществуваш.
Ами тогава...
Дай ми целувка и ми кажи, че ме обичаш.
Обичам те.
Ще ме чакаш ли?
Да.
Какво пък, да започваме.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: dimi123
http://subs.sab.bz/ ®Translator's Heaven