Х О Б И Т
Скъпи ми Фродо...
Веднъж ме попита
дали съм ти разказал всичките си приключения.
И макар честно и почтено да ти казах истината...
Може и да съм премълчал нещо.
Вече съм старец, Фродо.
Не съм онзи хобит, който бях някога.
Мисля, че е време да разбереш
какво се случи наистина.
Тази история започна много отдавна.
В една далечна земя на изток.
Такава няма да намериш никъде в днешния свят.
ГРАФСТВОТО
Там бе разположен честитият град Дейл.
Тържищата му се славеха надлъж и шир.
Долина на изобилие и богатство,
мир и благоденствие.
Защото лежеше пред най-великото кралство в Средната земя:
Еребор.
Крепост на Трор, Последният крал под Планината.
Най-могъщият сред джуджешките владетели.
Трор властваше с пълна увереност,
без съмнение, че династията му ще оцелее,
защото бе осигурил потомство от син
и внук.
Ах, Фродо, Еребор...
Дълбоко в недрата на планината,
красотата на тази крепост бе легендарна.
Богатствата й лежаха в земята,
в скъпоценните камъни, изсечени от скалите,
в безчетните златни жили,
които пресичаха камъка като реки.
Уменията на джуджетата бяха несравними.
Те творяха ненадминати в съвършенството си предмети
от диаманти, смарагди, рубини и сапфири.
Ден след ден достигаха все по-надълбоко в мрака.
И там го намериха.
Сърцето на Планината...
Аркена...
Трор го нарече "Кралския елмаз".
Прие го като знак, че правото му на власт е дар свише.
Всички трябваше да му се поклонят.
Дори великият Крал на елфите, Трандуил.
Богатствата на джуджетата растели...
а запасите от добра воля намалели.
Никой не знае кое е причинило отчуждение.
Елфите казвали, че джуджетата им отмъкнали съкровищата.
Джуджетата имали друга история...
Че Кралят на елфите отказвал да им отдаде полагащото се.
Тъжно е, Фродо, как стари съюзи могат да бъдат разбити.
Как приятелства между раси да бъдат изгубени.
И за какво?
Бавно и полека дните се вгорчаваха
и се задаваха нощи на тревоги и безсъние.
Любовта на Трор към богатствата бе твърде свирепа.
В него се зароди болест.
Болест на ума...
А там, където избуява болест,
злото бързо я последва.
Първо чуха вой, напомнящ ураган от Севера.
Планинските борове скърцаха и пукаха в горещата, суха виелица.
Балин, дай тревога!
Повикай пазачите веднага!
Какво е? - Дракон.
Дракон!
Бе огнен дракон от Севера.
Появи се Смог.
Този ден видя много жестока и безсмислена смърт.
Защото за Смог човешкият град бе нищожен.
Очите му търсеха друга награда.
Злато желаят драконите - с яростен и неутолим копнеж.
Дръжте се!
Не!
Бързо!
Еребор бе изгубен.
Защото драконът пази плячката си,
докато е жив.
Спасявайте живота си!
Помогнете ни!
Трандуил не рискува живота на своя народ срещу гнева на дракона.
В онзи ден елфите не протегнаха ръка за помощ.
Нито в дните след това.
Лишени от родната си земя,
джуджетата от Еребор бродеха из пустошта.
Някога великият народ сведе глава.
Младият джуджешки принц работеше, каквото намери,
изкарвайки хляба си в човешките селища.
Но той запомни дима от планината на лунната светлина.
И дърветата, пламнали ярко като факли.
Бе видял драконовия огън в небето
и града, изпепелен до основи.
Той никога не прости.
И никога не забрави.
Далече, на другия край на света...
драконите били само измислица.
И нагоре!
Номера, правени от магьосници на вечерни забави.
Не по-страшни от вълшебен прах.
Билбо!
И точно тук, скъпи ми Фродо, се появявам аз.
Билбо! Билбо.
Това бе началото на невероятно приятелство...
продължило през целия ми живот.
Но не така започва моята история.
За мен... Започна... Както би могъл да очакваш.
В една дупка в земята...
...живееше хобит.
Но дупката далеч не бе неприветлива, мръсна и усойна, с червеи и влага.
Това бе дупка на хобит.
Което означава вкусна храна, топло огнище
и всички удобства на дома.
Благодаря.
Какво е това?
Не ти влиза в работата. Долу лепкавите лапи.
Още не е готова.
Готова за какво?
За четене.
А тези писма какви са, за бога?
Отговори на поканите за празника.
Майчице мила! Днес ли е?
Всички потвърдиха.
Освен фамилията Секвил-Бегинс. Те настояват за лична покана.
Така ли било? Само през трупа ми.
Вероятно идеята би им допаднала.
Вярват, че тунелите ти са пълни със злато.
Беше само един малък сандък, не съвсем препълнен.
И още намирисва на тролове.
Какво правиш, за бога?
Взимам предпазни мерки.
Веднъж я спипах да ми задига сребърните прибори.
Коя? - Лобелия Секвил-Бегинс.
Беше натъпкала в джобовете си всичките ми лъжици.
Безобразно женище.
Да си отваряш очите с нея, след като...
Когато аз...
Когато ти... какво?
Нищо, нищо.
Някои хора се чудят за теб, чичо.
Смятат, че си станал особняк.
Особняк ли? - Саможив.
Аз - саможив? Що за глупост!
Бъди добър момък и я закови на портата.
ПРИЕМАМЕ САМО ПО въпроси за празненството
Дали ще дойде? - Кой?
Гандалф.
Не би пропуснал шанса да пусне фойерверките си.
Ще бъде голямо зрелище, ще видиш.
Добре, аз потеглям. - Накъде?
Към Източната околия. Ще го изненадам.
Тогава върви. И гледай да не закъснееш.
Той не одобрява закъсненията.
Не, че самият аз бих ги допуснал.
В онези дни винаги бях точен.
Животът ми бе съвсем благопристоен.
И нищо неочаквано...
Не ми се случваше.
НЕОЧАКВАНО ПЪТЕШЕСТВИЕ
60 ГОДИНИ ПО-РАНО
Добро утро. - Какво имаш наум?
Да ми пожелаеш добро утро
или че утрото ще е добро, независимо дали го искам, или не?
Или може би намекваш, че се чувстваш особено добре в днешната утрин?
Или че в утро като днешното човек трябва да бъде добър?
Всичко това наведнъж, струва ми се.
Мога ли да ви помогна? - Тепърва предстои да разберем.
Търся някого, с когото да споделя едно приключение.
Приключение ли?
Не ми се вярва на запад от Брее някой да обича приключения.
Такива зловредни, тревожни, непристойни занимания.
От тях се закъснява за вечеря.
Е, живи-здрави...
Не съм очаквал да ме отпрати по живо, по здраво
синът на Беладона Тук, сякаш съм дошъл да продавам копчета на прага!
Какво рекохте?
Променил си се, и не съвсем за добро, Билбо Бегинс.
Простете, познавам ли ви?
Името ми ти е добре известно, но явно не го свързваш с особата ми. Гандалф!
А Гандалф означава...
Моя милост.
Гандалф? Скитащият вълшебник, който майстори превъзходни фойерверки?
Стария Тук ги пускаше на Еньовден!
Нямах представа, че си още в занаята.
А къде иначе?
Къде ли...
Радвам се, че си спомняш нещичко за мен.
Пък било то моите фишеци.
Е, решено е тогава.
Добре ще ти се отрази.
А за мен ще е твърде забавно.
Веднага ще уведомя останалите.
Кои? Почакай, недей!
Тук не желаем никакви приключения. Нито днес, нито...
Предлагам да потърсиш в Задхълмово или отвъд Реката.
Добро ти утро.
Утро!
12. Ето. Приятен ден.
Приятел.
Здравейте, г-н Билбо. Ето.
Усетете моите грудки. Хубави и твърди.
Заповядайте в Западна околия. - Впечатляващо, г-н Уориуорт.
Предполагам не сте виждали магьосник, дебнещ наоколо?
Висок човек. Дълга, сива брада. Островърха шапка...
Не съм виждал.
Дуалин, на твоите услуги.
Билбо Бегинс, на твоите.
Познаваме ли се?
Не.
Накъде е, момко? Надолу ли?
Кое накъде е? - Вечерята.
Той каза, че ще има храна, и много при това.
Той ли... Кой го каза?
Добро е това. Намира ли ти се още?
Какво? О, да.
Заповядай.
Така да се каже, не очаквах гости.
Има някой на вратата.
Балин, на твоите услуги.
Добър вечер. - Да, такава е.
Но по някое време може да завали.
Окъснях ли?
За кое?
Добър вечер, братко.
Кълна се в брадата си, на ръст намаляваш, но на обиколка - растеш.
Пълнея, но не се смалявам.
И все още имам ум за двама ни.
Простете, че ви прекъсвам.
Струва ми се, че сте сбъркали къщата. - Ял ли си?
Не, че не обичам гости. Обичам ги, като всеки друг хобит.
Но предпочитам да ги познавам, преди да гостуват в дома ми.
Какво е това? - Не знам.
Май е сирене. Но е посиняло. - Изпъстрено е с мухъл.
Не ви познавам. И двамата. Ни най-малко.
Не искам да съм груб, но трябваше да си кажа думата.
Простете.
Приемаме извинението.
Сега наливай, братко, без да ти се свиди.
Ще похапнеш ли? - Бих могъл, ако настояваш, братко.
Фили. - И Кили.
На твоите услуги. - Ти ще да си г-н Богинс.
Не! Не може. Сбъркали сте къщата навярно.
Какво? Отмени ли се? - Никой не ни каза.
Нищо не се е отменило. - Отдъхнах си.
Полека, точно ги наточих.
Хубав дом си си устроил. Сам ли го направи?
Не, от години е на семейството.
Това е сандъкът на мама. Недей, ако обичаш.
Фили, Кили, елате да помогнете.
Г-н Дуалин!
Това отива в коридора, за да се поберат всички.
"Всички" ли? Колко още има? - Къде да го сложим?
О, не...
Няма никого у дома!
Вървете да притеснявате другиго!
В трапезарията ми вече има предостатъчно джуджета.
Ако това е нечия глупава шега,
ще кажа само, че е твърде безвкусна.
Ставай, дебелан такъв!
Гандалф...
Извинете, това е моето пиле...
Ако... Ако не... Виното ми! Изинете!
Той има травма. - Заради брадвата в главата ли?
Умрял ли? Не, не е наред с акъла си.
Иначе добре си ходи.
Върни го обратно! Върни го!
Не сладкото, моля! Извинявай! Прощавай!
Няма ли да ти дойде множко? Взе ли нож за сирене?
Нож за сирене? Та той поглъща цели пити.
Не, това е столът на дядо Мънго. Върни го, моля те.
Не те чувам. - Антика е, не е за сядане.
Това е книга, не подложка. Върни картата на мястото й.
Простете, г-н Гандалф? - Да?
Може ли да ви изкуша с чаша чай от лайка?
Не, благодаря, Дори. Предпочитам червено винце.
Опала! Внимателно.
Кили, Фили...
Оин, Глоин.
Дуалин, Балин, Билфур, Бофур, Бомбур, Дори, Нори, Ори!
Не, само не моите шампиони! Не, благодаря!
Да, оказа се прав, Бифур.
Едно джудже ни се губи.
Закъснява. Замина на север за събора на нашия род, но ще дойде.
Г-н Гандалф, чаша червено вино, както разпоредихте.
С плодов аромат.
Наздраве.
Бомбур вече налапа втори агнешки бут.
Никога! Не и от това разстояние.
Да се обзаложим?
Дръж, Бомбур!
Дай да ти помогна.
Струва ми се, че няма повече.
Кьопав младок!
Кой иска бира? Хващай! - Дай на мен!
Пийни си още едно! Наздраве!
До дъно на три!
Едно, две...
До дъно!
Знаех си, че те бива!
Прощавай, но това е покривчица, не парцал.
Цялата е на дупки. - Защото е плетена на една кука.
Кука? Риболовът е чудесна занимавка, само да не се удавиш.
Да му се не видят и досадните джуджета!
Драги ми Билбо, какво те тревожи, за бога?
Домът ми гъмжи от джуджета. Какво правят тук?
Весела банда са те, само да им свикнеш веднъж.
Не желая да им свиквам.
Виж ми кухнята. Килимът целият е в кални стъпки.
Килерът е опустошен.
Да не ти обяснявам какво е в банята.
Съсипаха ми канализацията. Не разбирам какво правят в дома ми!
Извинете. Простете, че ви прекъсвам, но какво да правя с чинията?
Дай насам, Ори.
Върни ми я!
Прощавайте! Това е сервизът на мама.
На 100 години и отгоре е!
Моля ви, не правете така! Ще ги изтъпите!
Чухте ли, момци?
Каза, че ще изтъпим ножовете.
Трошете чинии, разбивайте чаши!
Ножове и вилици в миг изкривете!
От туй Билбо Бегинс най-много се плаши -
чупете шишета и тапи горете!
Режете покривки, маслото стъпчете!
Разлейте му всичкото мляко в килера!
Със бира и вино вратите мажете,
а костите скрийте накуп под миндера!
Сложете в казана да ври порцелана
и удряйте здраво с бухалка отгоре:
остане ли здрава чиния и кана -
метнете я храбро навън в коридора!
От туй Билбо Бегинс най-много се плаши!
Шегаджии са, нали?
Ето го.
Гандалф.
Уж каза, че лесно ще го намеря.
Изгубих се два пъти.
Изобщо нямаше да го открия, ако не беше знакът на вратата.
Няма никакъв знак. Боядисах вратата преди седмица.
Има знак, сам го сложих.
Билбо Бегинс, позволи ми да ти представя водача на дружината.
Торин Дъбощит.
Така значи...
Това е хобитът.
Много ли сте се сражавали, г-н Бегинс?
Какво казахте? - Брадва или меч?
Кое оръжие предпочитате?
Щом питате, удава ми се да замерям точно с кестени.
Но не виждам какво общо има.
Така и предполагах.
Повече прилича на бакалин, не на разбойник.
Какви са новините от Еред Луин? Всички ли се събраха?
Да, пратеници от седем царства. - Всичките!
Какво казаха джуджетата от Железните планини?
Даин с нас ли е?
Те няма да дойдат.
Казаха, че това пътешествие е наше, и само наше.
На пътешествие ли потегляте?
Билбо, драги мой, нуждаем се от малко светлина.
Далече на изток,
зад планини и реки,
отвъд гори и пущинаци,
се издига уединен и непристъпен връх.
САМОТНАТА ПЛАНИНА
"Самотната планина"...
Оин прочете знаменията.
Според знаменията сега е време!
Гарваните летят обратно към планината, както е писано.
"Когато древните птици се завърнат на Еребор,
царството на Звяра ще се свърши."
Кой звяр? - Става дума за Смог Страховити.
Най-великият и най-големият злодей сред всички дракони.
Летящ и огнедишащ.
Зъби като бръсначи. Нокти като куки.
Обожава драгоценни метали. - Знам какво е дракон.
Не ме е страх от него.
Ще му набуча джуджешкия меч там, дето слънце не огрява!
Браво на теб, Ори. - Сядай!
И с цяла войска няма да е лесно,
а ние сме само 13 души.
И то не най-силните,
нито най-мъдрите.
Ей, кого наричаш тъпунгер?
Какво рече той?
Може да сме малцина,
но сме бойци. Всички до последното джудже!
Забравяш, че имаме и вълшебник!
Гандалф е убил стотици дракони на времето!
Не, не бих казал.
А колко? - Какво?
Колко дракона си убил?
Хайде, изплюй камъчето.
Извинете! Моля ви!
Тишина!
Щом ние сме прочели знаменията, и други биха могли.
Вече се носят слухове.
Драконът Смог не се е показвал от 60 години.
Към планината се насочват погледи, преценяват,
чудят се, претеглят рисковете.
Може би никой не пази несметните ни богатства.
Нима ще чакаме, докато други отнемат това, което ни принадлежи?
Или ще сграбчим шанса да си върнем Еребор?
Забравяш. Главната порта е запечатана.
Няма как да влезем.
Това, драги ми Балин, не е съвсем вярно.
Как попадна у теб?
Даде ми го баща ти.
Траин.
Да го съхранявам.
Сега е твой.
Щом има ключ...
Трябва да има и врата.
Руните говорят за таен проход към Подземните галерии.
Значи има и друг вход.
Ако го намерим. Джуджешките врати са невидими, когато са затворени.
Отговорът е скрит някъде в тази карта, но аз не мога да го намеря.
Ала други в Средната земя могат.
Нашата задача изисква много потайност
и не малко дързост.
Но ако сме предпазливи и мъдри, вярвам, че ще се справим.
Затова ни трябва разбойник.
При това професионален. Специалист, бих казал.
Такъв ли си?
Какъв?
Той каза, че е специалист!
Аз ли? Не съм разбойник. През живота си не съм откраднал!
Боя се, че съм съгласен с г-н Бегинс.
Не е замесен от разбойническо тесто. - Не...
Пущинака не е място за кротки душици, които не могат да се бият и защитят.
Ще се справи.
Така ли било?
Стига!
Щом казвам, че Билбо Бегинс е разбойник, значи е такъв!
Хобитите имат изключително тиха стъпка.
Ако пожелаят, могат да преминат незабелязано край всекиго.
И докато драконът е привикнал с миризмата на джуджета,
тази на хобита му е чужда и непозната,
което ни дава голямо предимство.
Поискахте да намеря четиринайсети член на експедицията
и аз избрах г-н Бегинс.
В него има повече, отколкото разкрива външността му.
И може да ви предложи повече, отколкото се надявате.
И отколкото сам подозира.
Ще трябва да ми се доверите.
Много добре.
Така да бъде. - Не, не.
Дай му споразумението. - Потегляме!
Всички пътни разноски са осигурени,
заетост, възнаграждение,
разходите по погребението и т.н.
Разходи по погребението ли?
Не мога да гарантирам живота му.
Разбирам.
Нито съм отговорен за съдбата му.
Съгласен.
"Плащане в брой, не повече от 1/14 от общата печалба, ако има такава."
Справедливо е.
"Съзаклятниците не носят отговорност за наранявания, нанесени
или получени вследствие на мисията, в т.ч., но не само: разкъсни рани,
изкормване..."
Изпепеляване?
Ще ти разтопи месата, преди да мигнеш.
Добре ли си, момко?
Да.
За миг ми прималя.
Представи си огнена пещ с крила.
Искам малко чист въздух.
Пламък, изгаряща болка и - пуф! От теб остава само купчинка пепел.
Не.
Много помогна, Бофур.
Нищо ми няма. Ще поседна само за миг.
Твърде дълго се заседя.
Кажи ми кога покривчиците и майчиният сервиз
станаха толкова важни за теб?
Спомням си младия хобит, който обикаляше горите да търси елфи.
Който стоеше навън до мрак, окъсняваше по нощите,
примъкваше кал, клонки и светулки.
Младият хобит, който повече от всички искаше
да разкрие какво лежи отвъд границите на Графството.
Светът не е в книгите и картите ти.
Той е навън.
Не мога ей така изневиделица да хвана пътя.
Аз съм Бегинс от Торбодън.
Но освен това си и Тук.
Помниш ли, че твоят прапраправуйчо Бикогласния Тук
беше толкова огромен, че можеше да язди истински кон?
Да. - Да, можеше!
В битката за Зелените поля насмете пълчищата гоблини.
С един замах на тоягата откъсна главата на гоблинския крал,
която отхвърча на 100 метра и падна в заешка дупка.
Така бе спечелена битката.
И в същото време бе изобретена играта на голф.
Това си го измисли.
Всяка хубава история заслужава малко разкрасяване.
Ти самият ще имаш какво да разказваш, като се завърнеш.
Можеш ли да ми дадеш дума, че ще се върна?
Не.
Но ако се завърнеш,
никога няма да си същият.
Така и предполагах.
Съжалявам, Гандалф, не мога да подпиша.
Сбъркал си хобита.
Изглежда изгубихме нашия професионален разбойник.
Може би е за добро.
Шансовете бяха срещу нас от самото начало.
В крайна сметка, какви сме ние?
Търговци, миньори,
калайджии и майстори на играчки.
Не сме материал за легенда.
Намират се и воини сред нас.
Стари воини.
Бих предпочел един от тях пред цяла армия от Железните планини.
Защото ги повиках, и те се отзоваха.
Вярност, доблест,
смело сърце...
Какво повече мога да искам?
Не си длъжен да го правиш.
Имаш избор.
Постъпи благородно с нашия народ.
Устрои ни нов живот в Сините планини.
Живот в мир и благоденствие.
Живот, който е по-ценен от златото на Еребор.
От дядо ми през баща ми този ключ стигна до мен.
Те мечтаеха джуджетата на Еребор да си върнат родината.
Няма избор, Балин.
Не и за мен.
Тогава ние сме с теб, момко.
Делото ще бъде завършено.
Отвъд планините с мъгла увенчани,
към древни чертози
в недрата смълчани,
през утринен мрак
потегляме пак
да дирим забравено златно имане.
Превръщаха в наниз звездите среднощни,
венчаеха дръзко короните мощни
със драконов плам, а слънцето там
с луна съчетаваха в плетки разкошни.
Ехо?
Да!
ПОДПИС: Торин, син на Траин СВИДЕТЕЛ: Балин, син на Фундин
РАЗБОЙНИК...
Г-н Билбо, накъде сте хукнали така?
Не мога да спра, закъснявам! - Закъде?
Заминавам на приключение!
Казвах ви, нали? Само си изгубихме времето.
Самата истина.
Каква глупава идея! Да наемем хобит? Полуръст!
Кой измисли тази щуротия?
Чакайте!
Подписах го.
Заповядайте.
Всичко изглежда наред.
Е, г-н Бегинс, добре дошли
в дружината на Торин Дъбощит.
Дайте му пони.
Няма нужда.
Благодаря, ще ви следвам пеша.
Доста преходи имам зад гърба си, все пешком.
Веднъж стигнах чак до Жабомор.
Хайде, Нори, плащай.
Още една. - Благодаря, момко.
Това пък какво беше?
Обзаложиха се дали ще се появиш, или не.
Повечето заложиха, че няма.
А ти на какво мнение беше?
Всъщност...
Драги ми момко, и за миг не съм се усъмнил в теб.
От конските косми е. Винаги кихам от тях.
Чакайте, спрете!
Налага се да се върнем.
Какво е станало, за бога?
Забравих си носната кърпичка. - Ето.
Използвай това.
Напред.
Ще трябва да минеш без носна кърпичка
и без много други удобства, Билбо Бегинс,
преди да стигнем края на нашето пътешествие.
Роден си в Графството, сред заоблени хълмове и малки рекички.
Но сега домът ти остана назад.
А светът е пред теб.
Здравей, кобилке... Добро момиче.
Това е нашата малка тайна, Мъртъл.
На никого да не казваш!
Какво беше това?
Орки.
Орки?
Главорези... Ще срещнем десетки такива.
Самотните земи гъмжат от тях.
Нападат в малките часове, когато всички спят.
Бързи и тихи са, писък не се чува. Само кръв се лее.
Забавно ли ви се струва?
Мислите, че е шега да ви нападнат орки нощем?
Нищо такова не сме казали.
Не сте.
Нищо не знаете за света.
Не се засягай, момко.
Торин има повече основание от мнозина да мрази орките.
След като драконът завзе Самотната планина,
крал Трор се опита да си възвърне древното джуджешко кралство Мория.
Но врагът ни бе изпреварил.
Мория беше превзета от пълчища орки.
Предвождаше ги най-големият злодей от тази раса.
Азог Осквернителя.
Великанският орк от Гундабад
бе дал дума да затрие рода Дурин.
Най-напред...
Обезглави краля.
Не!
Траин, бащата на Торин, обезумя от скръб.
Изгуби се безследно. Дали го плениха, или убиха...
Не знаем.
Останахме без предводител.
Поражение...
И смърт... такава съдба ни очакваше.
Тогава го съзрях.
Млад джуджешки принц
се изправи срещу бледия орк.
Застана сам срещу кръвожадния враг.
С разкъсана броня,
въоръжен само с дъбов клон за щит.
В онзи ден Азог Осквернителя разбра,
че Дуринският род няма да се пречупи толкова лесно.
Войските ни устояха
и отблъснаха орките.
Нашият враг
беше сразен.
Но нямаше пиршество,
нито песни в онази нощ.
Защото жертвите ни бяха неизброими.
Ние бяхме сред малцината оцелели.
Тогава си помислих...
Ето кого мога да последвам.
Ето кого
мога да нарека свой крал.
А бледият орк...
Какво стана с него?
Пропълзя обратно в бърлогата си.
Мерзавецът отдавна е умрял от раните си.
Прати вест на Господаря...
... Открихме джуджешката паплач.
Г-н Гандалф, дали не бихте могли да спрете този порой?
Вали дъжд, драги ми господине.
И ще продължи да вали, докато се извали.
Ако искате да променяте времето, намерете си друг вълшебник.
А намират ли се? - Какви?
Други вълшебници. - Петима сме.
Най-великият сред нас е Саруман Белия.
Освен него има двама сини вълшебници.
Но съм забравил имената им.
А петият кой е? - Той е Радагаст Кафявия.
Велик вълшебник ли е? Или по-скоро като теб?
Мисля, че е велик вълшебник по своему.
Блага душа е, предпочита да другарува с дървета и животни.
Държи под зоркото си око обширните гористи земи
далече на изток. И добре прави.
Защото злото винаги търси път към този свят.
Не е добре, никак не е добре.
О, не, Себастиан...
Олеле, майчице!
Хайде.
Отдръпнете се! Дайте му въздух!
Не разбирам защо не помага.
Не е магия все пак!
Магия...
О, точно това е.
Мрачна и могъща магия...
Откъде се взеха тези противни твари?
Старата крепост?
Покажи ми.
Тази нощ ще лагеруваме тук.
Фили, Кили, погрижете се за понитата. Наглеждайте ги.
Тук са живели селянин и семейството му.
Оин, Глоин, запалете огън.
По-мъдро би било да продължим нататък.
Да се отправим към Потайната долина.
Вече ти казах.
Няма да доближа това място.
Защо? Елфите ще ни помогнат.
Ще ни предложат храна, подслон, съвет.
Нямам нужда от съветите им.
Не можем да разчетем картата. Владетелят Елронд ще ни помогне.
Ще ни помогне ли?
Дракон нападна Еребор.
И каква помощ дойде от елфите?
Орките опустошиха Мория,
оскверниха свещените ни зали.
Елфите гледаха и не си мръднаха пръста.
Искаш от мен да потърся народа, който предаде дядо ми.
Предаде баща ми.
Ти не си нито единият, нито другият.
Не ти дадох картата и ключа, за да се вкопчваш в миналото.
Не знаех, че са били твои.
Всичко наред ли е? Къде отиваш, Гандалф?
Да потърся компанията на единствения разумен наоколо.
Кой е той? - Аз самият, г-н Бегинс.
Достатъчно джуджета за един ден.
Хайде, Бомбур, гладни сме.
Ще се върне ли?
Много се забави.
Кой? - Гандалф.
Той е вълшебник. Прави, каквото реши.
Бъди така добър, занеси ги на момчетата.
Стига ти толкова.
Гозбата ти не е лоша, Бомбур. И по-гадни съм ял.
Дори ги готви такива.
Много смешно.
Какво има? - Трябваше да пазим понитата.
Но се сблъскахме с малък проблем.
Първо имахме 16.
А сега са 14.
Дейзи и Бънго липсват.
Лоша работа.
Даже много лоша. Няма ли да кажем на Торин?
Не, да не го тревожим.
Като наш официален разбойник, ти ще разкриеш загадката.
Нещо голямо е изкоренило дърветата. - Така си помислихме и ние.
Нещо много голямо, и вероятно доста опасно.
Вижте.
Светлинка.
Насам.
Залегнете.
Какво е това чудо?
Тролове.
Задигнал е Мъртъл и Минти.
Ще ги изядат! Трябва да ги спрем.
Да, върви.
Троловете са бавни и глупави. Няма да видят дребосък като теб.
Няма никаква опасност. Пазим ти гърба.
Ако си в беда, бухай два пъти като сова и веднъж като улулица.
Два пъти като сова. Не, два пъти като улулица, веднъж...
Мислите ли, че е добра идея?
Овнешко вчера, овнешко днес...
И да пукна, ако утре пак не е овнешко.
Затваряй си устата.
Това не са овце, а пресни кончета.
Не обичам конско. Няма достатъчно сланинка.
По-добре е от оня жилав селянин.
Само кожа и кости беше. Още ми е заседнал между зъбите.
Браво на теб, виж къде плува.
Може да подобри вкуса.
Имам още много.
Не, нямаш.
Сядай.
Надявам се, че ще изкормиш понитата.
Не обичам миризливите части.
Казах да седнеш.
Умирам от глад! Ще ядем ли конско, или не?
Затваряй си плювалника. Ще ядеш, каквото ти дам.
Защо той е готвачът? Всичко е с еднакъв вкус.
Всичко има вкус на пиле. - Освен пилето.
Което има вкус на риба.
Добре би било да получа малко благодарност.
"Много ти благодаря, Бърт. Вкусна яхния, Бърт!"
Толкова ли е трудно?
Ще го наръся с малко катеричи барабонки.
Ей, това е моят грог!
Извинявай.
Сега вече го докарах на вкус.
Отвори си муцуната.
Вкусно, нали?
Затова аз съм готвачът.
Червата ми къркорят. Трябва да похапна нещо.
Месо! Искам месо!
Да му се не види!
Бърт, виж какво ми излезе от кихалника.
Има си ръце, крака и всичко.
Какво е?
Не знам, но не ми харесва как се гърчи.
Какво си ти? Пораснала катерица?
Аз съм раз... хобит.
Разхобит ли?
Можем ли да го пекнем?
Можем да се опитаме.
Няма да стигне за повече от хапка.
След като го одера и изкормя.
Може наоколо да има още разхобити.
Поне за един пай.
Дръж го! - Много е бърз.
Ела тук, дребно...
Спипах те!
Има ли наоколо още такива дребосъци?
Не.
Лъже. - Не лъжа.
Мушни му пръстите на краката в огъня.
Да видиш как ще заквичи!
Пусни го! - Какво рече?
Казах...
Пусни го!
Дай торбите! Напъхай ги в торбите!
Бързо, вдигни го!
Билбо! - Не.
Хвърлете оръжията
или ще го разкъсаме на парчета.
Горещо, горещо, горещо!
Няма защо да ги печем.
Ако седнем върху тях, ще станат на пихтия.
Трябва да ги сотирам и изпека на грил, овкусени с градински чай.
Наистина ли е необходимо?
Вкусно звучи.
Развържи ме, господинчо. - Изяж някой с твоя размер.
Зарежи подправките.
Нямаме цяла нощ.
Скоро ще се зазори. Да побързаме.
Не ми се ще да се вкаменя.
Чакайте!
Правите ужасна грешка.
Не спори с тях, те са слабоумни.
Ако те са слабоумни, ние какви сме?
За подправките говоря.
Какво за подправките?
Подушихте ли ги?
Ще ви трябва нещо по-силно от градински чай за тази воня.
Изменник!
Ти какво разбираш от готвене на джуджета?
Млъквай. Нека разхобитът каже.
Тайната на готвенето на джуджета е...
Да? Хайде! Казвай тайната.
Ще ви я кажа. Тайната е...
Първо да ги одерете.
Ти се шегуваш!
Том, дай ножа.
Аз ще одера теб, дребно...
Няма да го забравя!
Пълни измишльотини!
Изял съм цял куп такива с кожата.
Лапайте ги, с ботушите и всичко!
Има право.
Няма нищо лошо в едно недопечено джудже.
Вкусно и хрупкаво.
Този - не, заразен е.
Какво рече? - Има глисти... в червата.
Всички имат.
Заразени са с паразити, ужасна работа.
Не бих рискувал.
Паразити ли каза?
Никакви паразити нямаме. Ти имаш паразити!
Какви ги дрънкаш, момко?
Аз имам глисти колкото ръката ми.
Моите са още по-големи. Огромни паразити.
Гъмжим от гадове. - И аз.
Всички сме заразени. - И какво предлагаш тогава?
Да ги пуснем ли?
Всъщност... - Мислиш, че не знам какво си наумил?
Малкият пор ни прави на глупци.
Пор ли? - Глупци ли?
Зората ще вкамени всички ви.
Кой е този? - Знам ли...
Може ли да изядем и него?
Махни си краката от гърба ми.
Къде изчезна, ако смея да попитам?
Да погледна напред.
И защо се върна? - Погледнах назад.
Гадна работа. Но всички са живи и здрави.
Не и благодарение на разбойника.
Той се изхитри да печели време.
Никой от вас не се досети.
Трябва да са слезли от Голо бърдо.
Откога троловете идват толкова на юг?
Отдавна не са се осмелявали.
Откакто зловеща сила властваше над тези земи.
Не може да са пътували денем.
Наблизо трябва да има пещера.
Каква е тази воня?
Тролско съкровище.
Внимавайте какво пипате.
Срамота е да го оставим тук.
Всеки може да го заграби. - Съгласен.
Нори? - Да.
Вземи лопата.
Тези мечове не са дело на трол.
Нито са изработени от човешка ръка.
Изковани са в Гондолин
от Върховните елфи на Първите времена.
Няма да намериш по-добро острие.
Прибирай. - Точно така.
Хайде, побързайте.
На това му викам дългосрочен депозит.
Да се махаме от това противно място.
Хайде, да вървим.
Бофур, Глоин, Нори...
Билбо.
Вземи го. По мярка ти е.
Не мога да го взема.
Острието е елфическа изработка.
Сияе в синьо, ако наближат орки или гоблини.
През живота си не съм вдигал меч.
И дано не ти се наложи.
Но ако ти потрябва, помни едно.
Истинската храброст е не да отнемеш живот,
а да го пощадиш.
Нещо се задава!
Гандалф... - Не се делете!
Побързайте! Въоръжете се!
Крадци! Пожар! Убийство!
Радагаст!
Радагаст Кафявия!
Виж ти...
Какво дириш по тези места?
Теб търсех, Гандалф.
Нещо не е наред. Нещо ужасно се случи.
Слушам те.
Дай ми само минутка.
Имах мисъл, но я изгубих.
Беше ми на върха на езика.
То не било мисъл.
А някаква глупава...
Буболечица клечица.
Зеленогор Велики е болен, Гандалф.
Над него се спусна мрак.
Вече нищо не расте.
Поне нищо добро.
Въздухът вони на гнилоч.
А най-ужасното са паяжините.
Паяжини ли? За какво говориш?
Паяци, Гандалф... Великански паяци.
Ако не са изчадия на Унголиант, да не съм вълшебник.
Проследих ги.
Изпъплили са от Дол Гулдур.
Дол Гулдур?
Но старата крепост е изоставена.
Не, Гандалф.
Не е.
Там обитава мрачна сила,
каквато не съм срещал досега.
Сянката на древен ужас.
Способна е да призове духовете
на мъртвите.
Видях го, Гандалф.
От глъбините на мрака...
...се е пръкнал Некромант!
Радагаст.
Бързо, бързо, бързо!
Чакайте ме!
Прощавай.
Дръпни си малко от Стария Тоби.
Ще успокои тревогите ти.
Издишай.
И така... Некромант. Сигурен ли си?
Това не е дошло
от света на живите.
Вълк ли беше? Тук има ли вълци?
Вълк? Не, не е вълк.
Кили! Стреляй!
Уарги разузнавачи.
По петите им ги следва глутница орки. - Глутница орки?
На кого каза за пътешествието, освен на рода си?
На никого.
На кого каза? - Кълна се, на никого.
Какво става, в името на Дурин?
Преследват ви.
Да се махаме оттук!
Не можем! Нямаме понита.
Избягаха! - Ще им отвлека вниманието.
Това са уарги от Гундабад. Ще те надбягат.
Това са зайци от Росгобел.
Нека да се пробват.
Хайде де!
Хванете ме!
Тръгвайте!
Не се разделяйте! Бързо!
Ори, не! Върни се!
Всички насам, бързо!
Къде ни водиш?
Ето къде е джуджешката паплач!
Дръжте ги!
Бързо! Бягайте!
Ето ги!
Насам! Бързо!
Идват още!
Кили! - Стреляй!
Обградени сме!
Къде е Гандалф?
Изостави ни!
Дръжте се!
Насам, глупаци!
Побързайте!
Бързо, всички насам!
Скачай!
Бързо, бързо!
Осем, девет, десет!
Кили! - Бягай!
Елфи...
Не виждам накъде води пътеката. Да я последваме ли?
Иска ли питане?
Струва ми се мъдро решение.
Гандалф... къде сме?
Усещаш ли го? - Да. Усещането е като...
някаква магия. - Защото е точно това -
много могъща магия.
Вижда се светлина отпред!
Долината на Имладрис.
Известна на народа под друго име.
Ломидол.
Тук се намира Последният уютен дом на изток от морето.
Това си кроил потайно.
Да потърсиш убежище при врага ни.
Тук нямаш врагове, Торин Дъбощит.
Единствената зла умисъл, която ще намериш тук, е в собствената ти глава.
Нима мислиш, че елфите ще благословят мисията ни?
Ще се опитат да ни спрат.
Разбира се, но ние имаме въпроси, които чакат отговор.
За да го получим, трябва да проявим деликатност.
И уважение.
И немалко очарование.
Затова ще оставиш приказките на мен.
Митрандир!
Линдир!
Бъдете нащрек.
Чухме, че сте прекосили Долината.
Трябва да говоря с Владетеля Елронд.
Владетелят Елронд не е тук.
Няма ли го?
Къде е?
Заемете позиция!
Гандалф! - Владетелю Елронд...
Приятелю!
Къде беше?
Преследвахме глутница орки, дошли от Юга.
Убихме неколцина до Тайния проход.
Странно е орките да доближат границата ни толкова.
Нещо или някой ги е привлякъл.
Трябва да сме били ние.
Добре дошъл, Торин, син на Траин.
Мисля, че не се познаваме.
Имаш осанката на дядо си.
Познавах Трор, когато властваше под Планината.
Нима? Не е споменавал за теб.
Какво говори?
Обиди ли ни отправя?
Не, господарю Глоин, отправя ви покана за вечеря.
Е, в такъв случай, водете ни.
Опитай. Само една хапка.
Не вкусвам зелена храна.
Къде е месото?
Дали имат картофки?
Благодаря за любезната покана.
Не съм облечен за вечеря.
Кога ли си бил?
Хич не си падам по елфки, твърде кльощави.
Всичките високи, кокалести, с бледа кожа.
Нямат окосмяване по лицата. Обаче...
тази не е лоша.
Това не е женско.
Забавно.
Това е Оркрист, Гоблиносекача.
Прословут меч,
изкован от моите роднини, Върховните елфи от Запада.
Нека ти служи вярно.
А това е Гламдринг...
...Врагоубиеца. Мечът на краля на Гондолин.
Тези мечове са били изковани за Гоблинските войни.
Не си прави труда, момко.
Мечовете се кръщават на великите си подвизи в битките.
Искаш да кажеш, че моят меч не е видял битка?
Не съм сигурен, че е меч.
По-скоро е джобно ножче.
Как се озоваха у вас?
Открихме ги в тролска бърлога на Големия източен път,
малко преди орките да ни нападнат.
Какво търсехте на Големия източен път?
Извинете ме.
13 джуджета... и полуръст.
Странни спътници, Гандалф.
Те са потомци на рода Дурин.
Благороден, скромен народ.
И са учудващо културни.
Имат страст към изкуствата. - Що не смениш мелодията?
Сякаш съм на погребение.
Някой умрял ли е? - Добре, момчета...
да направим нещо по въпроса.
Аз...
зная...
Аз зная стар, чудесен хан,
прикрит под хълм голям.
Там точат пиво до зори
и Лунния човек дори
веднаж се спусна там.
Конярят има щур котак
с цигулка свири той.
Лъкът му пъргаво лети,
ту бодро мърка,
ту скимти
или надава вой.
Котакът лъка завъртя,
нададе бесен вой.
Кръчмарят в този хаос див
разбута госта си сънлив.
"Разсъмва" - рече той.
Нашите дела не засягат елфите.
За бога, Торин, покажи му картата.
Тя е наследство на моя народ.
Длъжен съм да пазя и нея, и тайните й.
Спести ми джуджешкия си инат.
Гордостта ти ще те провали.
Малцина в Средната земя могат да я разчетат, а ти си пред един от тях.
Покажи я на Владетеля Елронд.
Торин, недей.
Еребор?
Защо се интересуваш от картата?
Чисто научно.
Такива артефакти често крият тайни текстове.
Нали не си забравил древния джуджешки?
Кирт Итил...
Лунни руни?
Разбира се.
Лесно се пропускат.
В случая това е самата истина.
Лунните руни се разчитат само под лъчите на луна
в същата фаза и сезон, в които са написани.
Можеш ли да ги прочетеш?
Тези руни са написани навръх Еньовден,
под светлината на лунния сърп преди 200 години.
Неслучайно сте се озовали в Ломидол.
Съдбата е с вас, Торин Дъбощит.
Тази нощ ни огрява същата луна.
"Застани до сивия камък, когато дроздът запее
и залязващото слънце във деня на Дурин
с последните лъчи ключалка ще огрее."
Деня на Дурин?
Джуджешката Нова година, когато последната есенна луна
и първото зимно слънце се появяват заедно на небосвода.
Лоша новина.
Лятото отминава. Денят на Дурин скоро ще настъпи.
Все още имаме време.
Време? За какво? - Да намерим входа.
Трябва да сме на точното място в точния момент.
Тогава и само тогава вратата ще се отвори.
Това ли е целта ви? Да проникнете в планината?
И защо не? - Някои не биха го сметнали за мъдро.
Какво искаш да кажеш?
Ти не си единственият пазител на Средната земя.
Джуджетата, господарю...
...Изпуснахме ги.
Нападна ни елфическата измет...
Не искам оправдания.
Искам главата на джуджешкия крал!
Превъзхождаха ни по брой...
...нищо не можехме да сторим.
Едва отървах кожата си.
По-добре за теб...
...да бе платил с нея.
Джуджешката паплач няма да се крие дълго.
Прати вест...
...ще платя щедро за главите им.
Не си с твоите... другари?
Едва ли им липсвам.
Всъщност повечето мислят, че не бива да съм на това пътешествие.
Наистина?
Чувал съм, че хобитите са много издръжливи.
Наистина ли?
И също, че обичате домашния уют.
Чувал съм, че не е разумно да се иска съвет от елфи.
Ще ти отговорят с "да" и "не".
Добре си дошъл да останеш, ако желаеш.
Кухнята ни се изпразва, виното ни привършва.
Колко дълго мислите, че ще са тук?
Засега не е решено.
Дори, ела да помогнеш.
Бомбур!
Разбира се, щях да ти кажа. Чаках удобен момент.
Трябва да ми се довериш, знам какво правя.
Дали? Драконът спи от 60 години.
Ами ако планът ви се провали...
и този звяр се събуди? - Ами ако успеем?
Ако джуджетата си върнат Планината,
защитата ни на изток ще е подсилена.
Опасен ход е, Гандалф.
По-опасно е да не правим нищо.
Тронът на Еребор е рождено право на Торин. От какво те е страх?
Забрави ли?
Някакво безумие се предава в това семейство.
Дядо му си загуби ума. Баща му също бе обзет от лудостта.
Ще се закълнеш ли, че и Торин няма да пропадне?
Гандалф, тези решения не зависят само от нас...
Нито ти, нито аз не чертаем картата на Средната земя.
Със или без помощта ни, джуджетата ще атакуват планината.
Твърдо са решени да си върнат родната земя.
Надали Торин Дъбощит се чувства длъжен да отговаря пред някого.
Нито пък аз, в тази връзка.
Не съм аз този, пред когото ще отговаряте.
Владетелката Галадриел...
Митрандир...
Много вода изтече.
Годините може да са променили мен...
...но не и владетелката на Лориен.
Нямах представа, че лорд Елронд Ви е призовал.
Не беше той.
Аз бях.
Саруман.
С интересни дела си се захванал напоследък, друже мой.
Кажи ми, Гандалф,
нима си въобрази, че твоите планове и кроежи ще останат незабелязани?
Незабелязани ли? Не.
Просто правя това, което намирам за редно.
Драконът отдавна е в мислите ти.
Така е, господарке.
Смог не е зависим от никого.
Но ако вземе страната на врага,
драконът може да причини ужасни страдания.
Кой враг?
Гандалф, врагът ни е сразен.
Саурон е победен. Никога няма да възвърне могъществото си.
Не те ли тревожи, че последният джуджешки пръстен
просто изчезна... с носителя си?
От 7-те пръстена на джуджетата, 4 са погълнати от дракони.
2 бяха взети от Саурон, преди да падне в Мордор.
Съдбата на последния джуджешки пръстен е неизвестна.
Пръстенът, носен от Траин.
Без Пръстена Господар...
7-те нямат стойност за врага.
Единствен Пръстен ги владее...
Единствен вси ще ги сбере.
А този Пръстен е изгубен вече.
Погълнат в морето от водите на Андуин.
Гандалф, вече 400 години живеем в мир.
Извоюван с кръв, крехък мир.
Така ли? Нима живеем в мир?
Троловете слизат от планините.
Нападат селата и рушат фермите.
Орките ни нападнаха на пътя.
Това надали означава война.
Ти вечно се набъркваш.
Напразно търсиш под вола теле.
Нека говори.
Нещо зловещо набира сили зад гърба на Смог.
Нещо далеч по-могъщо.
Дори да затворим очи, давам ви дума, че то няма да ни подмине.
Над Зеленогор се спуска мрачна болест.
Горските обитатели вече го наричат Мраколес.
И казват, че...
Не спирай.
Какво казват горските хора?
Говорят за Некроманта, който обитава Дол Гулдур.
Магьосник, който призовава мъртвите.
Нелепици са това.
Няма такава сила на този свят.
Некроманта е просто един смъртен.
Заклинател, който се заиграва с черната магия.
Така разсъждавах и аз.
Но Радагаст видя... - Радагаст?
Не ми говори за Радагаст Кафявия.
Този оглупял старец...
Да, има си някои странности. Като всеки отшелник.
Не е това. Прекалява с консумацията на гъби.
От тях умът му се обърква, а зъбите - пожълтяват.
Предупреждавал съм го.
Не е подобаващо един "истари" да броди из горите...
Носиш нещо.
Радагаст ти го е дал.
Намерил го е в Дол Гулдур.
Да.
Покажи ми го.
Все едно говоря на себе си, толкова ме чу.
Какво е това?
Реликва от Мордор.
Моргулски кинжал.
Направен за Краля магьосник на Ангмар.
И погребан с него.
Когато Ангмар падна,
хората от Севера взеха тялото му и всичко, което притежаваше,
и го запечатаха навеки в Рудаурските канари.
Погребаха го надълбоко в скалата,
в толкова мрачна и дълбока гробница,
че никога да не види светлина.
Не е възможно.
Над тези гробници тегне могъщо заклинание.
Никой не може да ги отвори.
Какво доказателство имаме, че оръжието е от гроба на Ангмар?
Никакво. - Защото няма такова.
Нека повторим какво знаем.
Глутница орки се осмели
да прекоси Бруиненския брод.
Намерен е кинжал от древни времена.
А един човешки заклинател, който се нарича Некроманта,
се е настанил в разрушената крепост.
В крайна сметка не е кой знае какво.
Но въпросът за джуджешката дружина дълбоко ме тревожи.
Не съм убеден в делото им, Гандалф.
Не мога да поощря подобно пътешествие.
Ако бяха дошли при мен, бих им спестил разочарованието.
Дори не разбирам основанията ти да им вдъхваш надежди.
Те се изнасят.
Да.
Ти си знаел.
Боя се, че трябва да ги спрем.
Владетелю Елронд...
Джуджетата са си тръгнали.
Бъдете нащрек.
Скоро ще прекосим Границата на Пущинака.
Балин, ти познаваш тези пътеки, води ни.
Слушам.
Господин Бегинс,
не ви препоръчвам да изоставате.
Ти ще ги последваш. - Да.
С право помагаш на Торин Дъбощит.
Но се опасявам, че това пътешествие събуди сили,
които все още не разбираме.
Загадката на Моргулския кинжал трябва да бъде разкрита.
Нещо в сенките се раздвижва, но се крие от погледа ни.
Не желае да се разкрие.
Все още.
Ала с всеки изминал ден набира сили.
Бъди предпазлив.
Митрандир?
Защо избра полуръста?
Не знам.
Саруман вярва, че само великата сила
може да победи злото.
Но моят опит показва друго.
Видях, че дребните неща,
всекидневните добрини на обикновените хорица
държат мрака надалеч.
Скромните прояви на доброта и обич.
Защо Билбо Бегинс?
Може би защото се страхувам.
А той ми вдъхва кураж.
Не се бой, Митрандир.
Не си сам.
Ако някога се нуждаеш от помощта ми,
ще се отзова.
Дръжте се!
Трябва да намерим подслон!
Пазете се!
Залегни, братко!
Дръжте се!
Това не е гръмотевична буря!
Гръмотевична битка е!
Вижте!
Боже опази!
Легендите се оказаха истина!
Великани! Каменни великани!
Скрий се, глупако!
Дръжте се!
Какво става? - Дай ръка!
Бягайте! Бързо! Спасявайте се!
Пазете се!
Дръжте се! - Скачайте!
Бързо!
Дръжте се!
Не!
Не! Кили!
Всичко е наред! Живи са!
Къде е Билбо? Къде е хобитът?
Ето го!
Хванете го!
Дай ръка! - Билбо!
Дръж се!
Дай ръка, момко! Дръж се здраво!
Хайде, момко!
За малко да изгубим разбойника.
Изгубен е, откак напусна дома си.
Изобщо не биваше да идва.
Няма място сред нас.
Дуалин!
Изглежда безопасно. - Претърси отзад.
Планинските пещери рядко остават необитаеми.
Няма нищо.
Е, да си накладем огън.
Не, никакъв огън.
Наспете се.
Утре потегляме призори.
Разбрахме се с Гандалф да го чакаме в планината.
Такъв беше планът.
Плановете се променят.
Бофур, поеми първата стража.
Следата е прясна.
Поели са през планинския проход.
Къде тръгна?
Връщам се в Ломидол.
Не можеш да си тръгнеш.
Ти си част от дружината. Един от нас!
Но явно не съм, нали?
Торин беше прав, че не биваше да идвам.
Не съм Тук, а Бегинс. Не знам какво съм си въобразил.
Не трябваше да хуквам след вас.
Мъчно ти е за дома, разбирам те.
Не, никой от вас не разбира.
Вие сте джуджета. Свикнали сте с този живот.
Да се скитате по пътищата, без покой и без дом!
Прости ми, не исках...
Не, имаш право.
Ние нямаме дом.
Желая ти късмет от все сърце.
Наистина.
Какво е това?
Събудете се! Скачайте!
Пазете се!
Махайте се!
Мръсни твари!
Назад!
Ще си платиш за това!
Не ме блъскай!
Долу лапите от мен!
Разкарайте се!
Усещам, че песен се задава...
Чука трака, процеп в мрака!
Сграб и блъс в мрака гъст!
Хайде, слез,
слез и влез
в страшния гоблински град!
В страшния гоблински град...
...в страшния гоблински град!
Хап и хруп! Фрас и туп!
Чук и клещи! Гонг и пещи!
Думба-лум, подземен шум!
Долу е същински ад...
...в страшния гоблински град!
Бух и тряс - с бича пляс!
Рев и бой! Ай и ой!
Труд и пот
цял живот!
А гоблините ще пият, и ще пеят, и ще вият
своите весели хора долу в земните недра!
Тъй е тука, момко млад!
В страшния гоблински
град!
Приятна, нали?
От моите лични композиции.
Това песен не е... а извращение!
Извращения. Изроди. Изчадия.
Тук ще намерите всичко това.
Кой се осмелява да нахлуе въоръжен в моето кралство?
Шпиони? Крадци? Убийци?
Джуджета, Ваше злодейство!
Джуджета?
Открихме ги в Предната галерия.
Какво чакате? Претърсете ги!
Във всяка пролука и цепнатина!
Убеден съм, Ваше брадавище,
че те са в съюз с елфите!
"Сделано у Ломидол."
Втора ръка. И за подарък не става.
Само няколко сувенира.
Какво правите по тези места?
Спокойно, момчета, аз ще се оправя.
Без номера. Искам истината, и то цялата.
Ще трябва да викаш сега.
Твоите момчета ми сплескаха тромпета.
Ще сплескам нещо повече тогава!
Ако искаш информация, с мене да говориш трябва.
Бяхме на пътя. По-скоро не път, а пътека.
Дори не е това. Нека помисля. Направо пътечка.
Въпросът е, че бяхме на пътя-пътека-пътечка.
А вече не сме. Проблем е, понеже...
трябваше да сме в Дун миналия вторник.
Да посетим далечни роднини. - Родственици на майка ми.
Млъкнете!
Щом не искат да говорят, ще ги накараме да пищят!
Докарайте пресата!
Донесете костотрошача.
Почнете от най-младия. - Чакай!
Виж ти, виж ти...
Кой бил тук!
Торин, син на Траин, син на Трор,
Краля под планината.
Но все забравям, че нямаш планина.
И не си крал.
Което, всъщност, те прави... никой.
Но познавам един, който ще плати добра цена за главата ти.
Само за главата.
Без нищо прикачено за нея.
Може би знаеш кого имам предвид.
Един твой стар враг.
Бледият орк, възседнал бял уарг.
Азог Осквернителя бе унищожен.
Заклаха го в битка много отдавна.
Мислиш, че скверните му дни са приключили, така ли?
Прати вест на Бледия орк.
Предай му, че намерих неговия трофей.
Бреххх!
Брех!
Бреххх!
Да!
Ам-гъл, ам-гъл!
Гнусссни гоблини...
Но е по-добре от стари кости, безценни...
По-добре от нищо!
Много кокали, безценни, а малко мръвки!
Млъквай! Одери му кожата.
Почни от главата.
Твърдите полета хапят ни ръцете.
Глозгат ни краката.
Каменни камари, те са кости стари.
Няма им месата.
Без дъх мъртвило, смърди на гнило,
Топи се в устата.
Плиссс и пляссс, безценни!
На това му викаме сочна мръвка!
Ам-гъл, ам-гъл.
Назад! Далеч от мен!
Предупреждавам те, не ме доближавай!
Има елфическо острие, но не е елф.
Не е елф, не...
Какво е, безценни?
Какво е то?
Казвам се Билбо Бегинс.
Бегинсът?
Какво е Бегинсът, безценни?
Аз съм хобит от Графството.
Обичаме гоблини, прилепи и рибки. Но не сме опитвали хобити досега.
Мекичко ли е? Сочно ли е?
Стой далеч от мен!
Ако се наложи, ще използвам меча.
Не искам неприятности, ясно?
Покажи ми изхода и ще си отида.
Защо? Изгуби ли се?
Да, и искам да се намеря възможно най-бързо.
Ние знаем безопасни пътеки за хобити.
Безопасни пътеки в мрака. Млъкни!
Нищо не съм казал. - Не говорим на теб.
О, да, безценни, на него говорим.
Не знам на какво си играеш, но...
Игри ли?
Обичаме игрите, нали, безценни?
То обича ли игрите? Обича ли да си играе?
Може би.
"С таен корен под земята,
по-високо от гората,
не расте, а все се вдига,
небесата чак достига."
Планината. - Да, да!
Хайде още една!
Хайде, задавай ти! Питай ни!
Не, стига гатанки!
Довърши го! Довърши го веднага!
Ам-гъл, ам-гъл!
Не, не, не!
Искам да играя, наистина.
Искам да играя. Виждам, че...
Много си добър в гатанките.
Защо не изиграем
една игра на гатанки?
Само ти и аз.
Да, само ние.
Да, да.
И ако победя,
ще ми покажеш пътя за навън. Искаш ли?
Да! Да!
А ако то изгуби, какво ще правим?
Ако то изгуби, безценни, ще го изядем.
Ако Бегинс изгуби, целия ще го изядем.
Така да бъде.
Бегинс е пръв.
"Трийсет бели коня на червен баир,
първо хапят, после млатят
и се спират най-подир."
Зъбите?
Зъбите! Да, безценни...
Но ние имаме само девет.
Наш ред е.
"То без глас ни оглушава,
криле няма, но лети,
няма зъб, но хапе здраво,
устни няма, но шепти."
Чакай малко.
Знаем, знаем!
Млъкни!
Вятърът...
Вятърът, разбира се.
Много хитри тези хобити.
Много хитри.
"Няма си панти, ключ и капаче,
златно съкровище крие обаче."
Кутия...
Кутия... капак и ключ...
Е, какво е? - Трудна е.
Кутия... ключ... - Предаваш ли се?
Дай ни шанс, безценни! Дай ни шанс!
Яйца!
Яйцата!
Хрупкавите малки яйчица!
Баба ни научи да ги изсмукваме, сссс!
И ние имаме гатанка за теб.
"Гълта всичко на света,
птица, звяр, дърво, цветя.
Дъвче железа корави
и на прах скалата прави."
Отговаряй.
Дай ми минутка. Аз ти дадох много време.
Птици, зверове... Зверове, дървета, цветя...
Тази не я знам.
Вкусно ли е то?
Сочно ли е?
Хрупкаво ли е?
Остави ме да помисля.
То закъса.
Бегинсът закъса.
Времето ти изтече.
Време...
Отговорът е... времето.
Не беше чак толкова трудна.
Последен въпрос.
Последен шанс.
Добре.
Питай ни.
Питай! - Да, добре.
"Какво имам в джоба?"
Не е честно.
Не е по правилата.
Питай нещо друго. - Не, не.
Ти каза да ти задам въпрос. Това е въпросът ми.
Какво имам в джоба?
Три отговора, безценни! Дай ни право на три.
Три отговора, така да бъде. Отгатвай.
Ръчулища! - Не позна, опитай пак.
Рибешки кости, гоблински зъби, раковини, прилепски крила...
Нож! Млъкни!
Пак не позна. Последен опит!
Връв! Или нищо!
И двата отговора са грешни. Не позна.
И така...
Аз победих. Обеща да ми покажеш изхода.
Така ли рекохме, безценни?
Така ли рекохме?
Какво има то в джобите?
Не е твоя работа.
Ти изгуби.
Изгубихме?
Изгубихме!
Къде е то?
Не!
Къде е то?
Не, не!
Изгубено!
Проклети да сме дано!
Изгубихме безценното!
Какво си изгубил?
То да не пита! Не е негова работа!
Не!
Ам-гъл! Ам-гъл!
Какво има то
в гадните си малки джоби?
Той го задигна!
Открадна го!
Крадец!
Костите ви ще строшим, ще ви извиеме вратлетата.
Ще ви смажем от пердах, ще ви увесим за крачетата.
Тук ще си умрете, без никой да чуе за вас.
Далече в дълбините на гоблинския град.
Знам този меч! Гоблиносекача!
Зъбатия!
Острието, посякло хиляди от нашите!
Бийте ги! Удряйте! Убийте ги!
Избийте ги до крак!
Отсечи му главата!
Вземете оръжията си.
Бийте се!
Той държи Врагоубиеца! Убиеца!
Сияе като слънце!
Торин!
Последвайте ме! Бързо!
Бягайте!
Върни ни го!
То е наше!
Наше е!
Крадец!
Бегинс!
Бързо!
По-бързо!
Стълбът!
Напред!
Срежи въжетата!
Бързо!
Побързайте! - Бомбур!
Бързо, бързо!
Скачайте!
Скачай, момко!
Давайте!
Бутайте!
Напред!
Мислехте, че можете да ми избягате!
Какво ще правиш сега, вълшебнико?
Това ми стига.
Можеше и да е по-зле.
Пепел ти на езика!
Ти се шегуваш.
Гандалф!
Много са. Не можем да се бием с тях.
Има само едно спасение! Светлината! Бягайте!
Ставайте! Аз ще ви водя.
Балин. - Хайде!
Чакай!
Безценното ми! Чакай!
Ам-гъл, ам-гъл!
Бързо!
Насам!
Хайде, побързайте!
Точно така!
Бегинс!
Крадец!
Проклет да си! Ще те мразим навеки!
Пет, шест, седем, осем.
Бифур, Бофур, десет.
Фили, Кили! Станаха 12.
И Бомбур - тринайсет.
Къде е Билбо?
Къде е нашият хобит?
Къде е хобитът?
Проклетият полуръст, сега пък се изгуби!
Мислех, че е с Дори.
Не обвинявайте мен. - Къде го видяхте за последно?
Мисля, че се изплъзна, като ни заловиха.
Какво точно стана?
Кажи ми! - Аз ще ти кажа.
Г-н Бегинс видя шанс да се измъкне.
Откак напусна дома, мисли само за мекото си легло и топлото огнище.
Повече няма да видим хобита.
Отдавна е избягал.
Не. Не е.
Билбо Бегинс.
Никога не съм се радвал толкова да видя някого.
Билбо, бяхме те отписали.
Как мина покрай гоблините?
Как, наистина?
Какво значение има? Нали се върна!
Важно е. Искам да знам.
Защо се върна?
Знам, че се съмняваш в мен. От самото начало.
Имаш право, често мисля за Торбодън.
Липсват ми книгите.
Креслото и градината ми...
Там ми е мястото.
Там е моят дом.
Затова и се върнах. Защото...
Вие си нямате... дом.
Отнели са ви го.
Ще ви помогна да си го върнете, стига да мога.
Смажете ги!
Разкъсайте ги на парчета!
От трън...
Та на глог... Да бягаме.
Бягайте!
Давайте!
Горе на дърветата!
Всички! Покатерете се! Хайде, Билбо!
Бързо!
Идват!
Дръжте се, братя!
Азог...
Надушваш ли я?
Вонята на страха?
Така вонеше и баща ти,
Торин, сине на Траин.
Не може да бъде.
Онзи е мой...
Другите избийте!
Изпийте кръвта им!
Пада!
Фили!
Да!
О, не!
Г-н Гандалф!
Не, Дори!
Помощ!
Не!
Торин! Не!
Донеси ми главата на джуджето.
Убийте го!
Не...
Торин!
Торин...
Полуръста?
Всичко е наред.
Билбо е тук. Жив и здрав.
Ти!
Какви ги сътвори?
Едва не те убиха!
Нима не казвах, че ще си бреме?
Че няма да оцелееш в дивото?
Че нямаш място сред нас?
През живота си не съм бъркал толкова много!
Съжалявам, че се усъмних в теб.
И аз бих се усъмнил в себе си.
Не съм герой, нито воин.
Не съм дори професионален разбойник.
Това ли е, което си мисля?
Еребор...
Самотната планина.
Последното велико джуджешко кралство в Средната земя.
Нашият дом...
Гарван!
Птиците се завръщат в планината!
Това, скъпи ми Оин, е дрозд.
Ще го приемем като знак.
Добро предзнаменование. - Имаш право.
Вярвам, че най-лошото остана зад гърба ни.
DVD-Ripped (Theatrical Version) by kpacko
синхронизация & допълнения: Gloripeace
стихове: Любомир НИКОЛОВ
В памет на Майк Търнър, който помогна да направим този филм.
преводи на книгата на български език:
I: Красимира ТОДОРОВА II: корекции/стихове: Любомир НИКОЛОВ