НИКЪЛЪС КЕЙДЖ
във филма ОПАСНА ПЛЯЧКА
Участват още: ДАНИ ХЮСТЪН
МАЛИН АКЕРМАН
САМИ ГЕЙЛ
МАРК ВАЛИ
М. С. ГЕЙНИ
Музика МАРК АЙШАМ
Оператор ДЖЕЙМС УИТАКЪР
Режисьор САЙМЪН УЕСТ
Ню Орлиънс, 4:00 часа
Провери го.
Дръж здраво.
Източникът греши. - Източникът не греши.
Минава 10:00, а източникът каза в 4:00 на кея.
Почакай.
Вероятно това е радиостанция някъде извън града.
Да, това е той.
Трябва ли да слушаме тази песен цели седем минути и 40 секунди?
Защо питаш всеки път?
Гом, не се забърквам със суеверията ти.
Няма да разваляме формулата, но какво ще кажеш за нова група?
Последните шест години слушаме песните на Крийдънс Клиъруотър Ривайвъл.
Отново и отново.
Здравей, скъпа. Защо си станала толкова рано?
Какво? Коя? Книжката за пухкавото мече.
Мислех, че ти взимаш четните страници.
Ясно, аз поемам четните. Ще свърша моята част щом се прибера.
Запази лилавите пастели за татко.
Казах ти, че татко трябва да работи. Но познай какво?
Като се прибера ще направя палачинките с усмивчици, които обичаш.
Обичам те, миличка. Голяма целувка.
Недей. - Какво?
Всъщност, няма да разбереш. - За пухкавото мече ли?
Не, родителството. - Прав си.
Всеки баща говори с дъщеря си, преди да извърши престъпление.
Абсолютно нормално и така сладко.
Хойд закъснява.
Форматът не закъснява. - Сензорите нулирани на 20.
Форматът на 16. Две на входа. Три при стената.
Десет за пробиване. Ще сме вътре след 15 минути.
Времето не е достатъчно. Да спрем.
Пичът закъснява с пет минути. Сигурно сере.
Няма да спираме. Това е детска игра.
Такова нещо скоро няма да се случи.
Не знам. Изведнъж не се чувствам добре.
Успокой се тогава. Пусни "Bad Moon Rising".
Тук Даймънд Дог. Намирам се в мейнфрейма.
Започвам изключването.
Пожарната аларма и охранителната система са изключени.
Изключвам камерите. Отиваме щом сте готови.
Спрете радиопредаването по моя команда.
Тръгва.
Готови сме, също като диафрагмата на Райли.
Сериозно, Хойд? - Извинявай, захарче.
Сър, чух нещо. Сякаш беше взривена стена.
Пипнахме ги. - Не разбирам. Твърде лесно е.
Този екип не ни улеснява. - Три минути, момчета.
Измъкнете ги. - Тръгваме на "три".
Хайде.
Похотливата ръка е под полата и се насочва към катеричката.
Затова обичам да работя с момчета.
За хитрите вариации, които измислят за думата "вагина".
Вагина. - Имам нужда от въздух.
Как е? - Още три минути.
Започна да пробива. - Изчакайте моя сигнал.
Ключалката е разбита. - Да тръгваме.
Добре, ще ги хванем.
Хайде, Гом. Експертът е в действие.
Имаш 30 секунди. - Повече от достатъчно.
Камера едно е обезвредена.
Имаме 15 секунди.
Камера две е обезвредена.
Тръгвайте.
Чисто е. - Какво става?
Не е възможно. Наблюдаваха това място три седмици.
Изпрати някого в магазина за играчки. Веднага!
Вътре сме.
В трезора са. След две минути ще сме богати.
Господи. Сякаш виждам рая.
Запази концентрация. - Екипът е в магазина за играчки.
Всичко е чисто.
Започвайте.
Нищо не подсказва за обир. Втората стена е непокътната.
Обичам лъскави неща.
Това е най-блестящото нещо.
Колко можеш да носиш? Всяко кюлче тежи 10 кг.
Играл съм футбол. - Имаме десет милиона тук.
Време е.
Сър, пред мен има 500-метров тъмен тунел.
Някой не си е свършил работата. - На погрешна улица сме.
Ограбват банката. Бързо!
Добре, да действаме.
Ела тук. Събори тази врата.
Да вървим.
Завържете го здраво за вратата. Искам да я бутнем.
Не е нужно да е красиво.
Хайде, момчета.
Давайте! Към трезора!
Какво правите, младежи?
Не спирайте.
Трябваше ли да го удряш? - Видя лицата ни.
Свали го. Без убийства. - Няма да се върна в затвора.
В тези чанти има достатъчно, за да изчезнем. Да вървим.
Какво правят, по дяволите?
Бил съм в затвора и не ми хареса. Всъщност, го ненавиждах.
Простреля ме. - Да погледнем отзад.
Тихо. - Какво правиш?
Какво стана? - Простреля се в крака.
Ти ме простреля. - По дяволите.
Оставих парите. Трябва да ги взема. - Не, ченгетата са тук.
Да вървим, момчета.
Каква гадост.
Искам този тип зад решетките. Разпръснете се.
Какво правиш? - Трябва да се спасява сам.
Колата ти замина.
Горе ръцете!
До всички екипи. 217. Гранд Парк. Двама полицаи са нападнати.
Заподозреният е избягал. - Хванахме го. Ето го.
Направо. Всички екипи при Айвъри и Бъргънди.
На най-горното ниво е.
По дяволите, Флечър.
Спокойно, бе човек.
Не стреляйте. - Махнете се от пътя.
Уил Монтгомъри.
Излез навън с парите.
Бавно. Много бавно.
Спри. Обърни се.
На колене.
Сватбата ми. Раждането на близнаците.
А сега това. Говоря за връхни точки, Уил.
Сложете му белезници.
Къде са парите?
8 години по-късно
Флечър. - Добре ли си?
Надявам се да те изнасилват всеки ден. Харланд иска да те закара.
Той не те пита.
Добре дошъл у дома. - Харланд.
Накъде? - Ъгъла на "Прентис".
Как е в затвора? Не толкова тежко, колкото казват, а?
Как е жена ти? - Добре е.
Предполагам. - Напусна ли те?
Преди четири години. - Съжалявам.
Трябва да съжаляваш.
Защо ме взе?
Може да започнеш там, където спря. Свободен си като птичка сега.
Не, всичко това е зад гърба ми.
Сега сигурно щеше да се пенсионираш с парите от общината.
Ако беше заловен с парите, щеше да лежиш много повече.
Затова си ги скрил някъде. Сега си свободен...
Ще вземеш тези десет милиона. Нали, Уил?
Както катеричката се връща при стадото си след дългата зима.
Аз не съм катерица, която си играе с ядките си.
Нямам парите. - Знаеш, че Винсънт е мъртъв, нали?
Не мисля, че знае. Какво ще кажете, агент Флечър?
Как се чувстваш?
Беше ми приятел.
Не му беше лесно, след като ти си тръгна.
Ти беше мозъкът в операцията.
Той дължеше пари на погрешните хора.
Тук живее бившата ти съпруга, а? - Не дойдох заради нея.
Мислиш, че детето ти иска да те види? - Скоро ще разбера.
Баба Харланд казваше: "Любовта кара времето да лети,
но времето със сигурност кара любовта да отлети".
Може ли сега да се насладя на деня си? Благодаря за превоза.
Честит последен ден на карнавала, Уил.
Започвам да си мисля, че харесваш този тип.
Да се възхищаваш на някого, не значи, че го харесваш.
Да вървим, Флечър.
Какво правиш? Изплаши ме. - Съжалявам. Всичко е наред.
Кога излезе? - Сутринта.
Трябваше да се обадя, но нямам номера. Приличаш на майка си.
Тя не е тук, нали? - В Стрийт Парк е.
С г-н Лоуб? - Да, с Дейвид.
Това пристигна за теб тази сутрин. Беше на изтривалката.
Благодаря. Може ли да поговорим? Само няколко минути.
Нося ти нещо. Видях го като идвах. Напомни ми за теб.
Сладко е.
Никой не планира да е престъпник. Но чрез...
Толкова пъти разговарях с теб. И сега като си...
Седнала срещу мен...
Сякаш мозъкът ми е блокирал.
Никой не планира да е престъпник, Алисън.
Но чрез обстоятелствата, неправилни избори, нужди,
непредвидени пречки, ненадеждни приятели
и непочтеност животът се намесва. Не опитвам да се оправдая.
Не си търся извинения. Бях лош човек,
но прекарах осем дълги години,
за да се отърва от този човек.
Да се подготвя.
За да те опозная. - Трябва да тръгвам.
Къде отиваш? - Казах ти, че закъснявам.
За какво? - Психиатъра ми.
Ходя всеки вторник. - Наистина ли?
Да, очевидно имам фобия от изоставяне. Защо ли?
Всичко, което казах, е истина.
Задръж го. Вече не съм на седем.
Алисън. - Тръгвайте, моля.
Благодаря за визуалния масаж, Пит. - Райли, прекрасна си.
Кога ще ми обърнеш внимание? - Ще питам жена ти кога си свободен.
Защо трябва да я споменаваш? Разваляш разговора. Приятен ден.
И на теб.
Как така след осем години си станала само по-млада?
Не мога да повярвам. Кога излезе? - Тази сутрин.
Защо не каза? Щях да те взема. - Агент Харланд ме закара.
Майтапиш се. Този тип отчаяно се нуждае от секс.
Ще ти сипя питие. Текила? - Да, госпожо.
Работиш в свърталище на ченгета?
Добър начин да се подсигуря, че няма да кривна от правия път.
Да кривнеш? - Самоконтролът не ми е присъщ.
Поласкана съм, че дойде първо тук. - Всъщност, първо се отбих при Алисън.
Как е тя?
Не толкова поласкана.
Тя ще се съвземе. Липсваше ми.
Така и не ти благодарих за всичко. - Няма проблем.
Не можех да те посещавам. Адвокатът ми не позволи.
Харланд постоянно душеше наоколо. - Знам.
За мен значи наистина много, че не ни предаде.
Както казах... - Можеше да предадеш Хойд.
Нямаше да ти се разсърдя. - Търся го.
Предполагам, че си чул за Винс?
Да, ужасно е. - Беше се изолирал от всички.
Знаят ли кой го е убил? - Не, не мисля.
Движеше се със съмнителни фигури. Търсейки новия "ти", предполагам.
Хубаво е да те видя отново, Райли.
Мисля, че събудихме пакетчето ти.
Райли, дай по едно.
Две бири. - Веднага.
Ало? - Здравей, Уил Монтгомъри.
С кого разговарям? - Не позна ли гласа ми, Гом?
Исках да дойда до затвора. - Винсънт?
Исках да те посрещна, но знаеш как е. Времето лети.
Алелуя, човече! Ти си жив! Знаеш ли какво?
Всички ми казват, че си мъртъв. - Зависи как интерпретираш смъртта.
Не принадлежа съвсем към живите.
Може ли да се видим? Как си?
Изминалите години не бяха добри за мен.
Постоянно тичах между хиропрактика и ченгетата.
По-беден от църковна мишка.
Съжалявам да чуя това. - Чуй ме.
Осем години чаках този момент. - Продължавай.
Смених си името, изтрих всичко. А и куршумът в крака ми.
Спомен от партньора ми, който съсипа живота ми в онази нощ.
Трябва ли да се връщаме назад? Сам си го причини.
Семантика. Искам моя дял.
Искам моя дял от десетте милиона, които промениха живота ни завинаги.
Няма никакви пари.
Очаквах, че ще кажеш това. - Изгорих ги.
Точно преди Харланд да ме залови. - Не, спри.
Истина е. - Защо се бавим толкова?
Почакай.
Чий е този глас? - Още не знаеш.
Сега съм таксиметров шофьор. Клиентката ми е сладко момиченце.
Отива при психиатъра, за да обсъди проблемите с баща си.
Как са развили нездравословни отношения.
Какво правиш? - Изчакай, ако обичаш.
Трафикът е ужасен. Ще пристигнем след секунда.
Разбра ли сега? Всичко зависи от това,
дали ще се придържаш към историята с изгорените пари.
Ако я докоснеш, ще те унищожа.
Чу ли какво казах току-що? Всичко зависи от теб.
Тръгва.
Къде отиваме?
Защо сме тук? - Аз също не искам да е така.
Помощ.
Считам баща ти за причината за твоето страдание.
Но разбираш ли, Алисън? Имам болест.
Не съм здрав.
Баща ти ме остави на произвола, когато се нуждаех от него.
Знам какво е да си в твоята позиция.
Знам какво е Уил Монтгомъри да те остави на произвола на съдбата.
С теб сме сродни души.
Ще го накарам да си плати и за двама ни.
Къде е Алисън? - Размисли ли за онази тъпа история?
Може ли да говоря с нея? - Алисън чака да решиш,
дали ще бъде добре. - Винсънт, не го прави.
Затварям. - Чакай. Мога да намеря парите.
Но ми трябва време. Не са тук.
При адвоката ми в Тъскалуса са.
В един камион. Трябват ми 24 часа.
Имаш 12 часа. Телефонът е в теб, ще те следя.
Ако звънне осем пъти, вдигаш. Ако пропуснеш и едно мое обаждане,
Алисън умира. - Винсънт!
Това е последният ми шанс да танцувам.
Не си ме виждал сега. Да кажем, че имам два леви крака.
Трябва ми телефон. - Изчакайте.
Наистина ми е нужен телефон. - Един момент.
Колко струва този? - 29,99.
Искате ли рестото?
Всички пътници за Тъскалуса, към перон 2.
Изпращане на информация Пренасочване на обажданията завършено
Помощ! Измъкнете ме оттук!
Флечър, не те чувам. Изпуснал си го още първата сутрин?
Уил Монтгомъри е дошъл при вас. - Да влезе.
Мъртвият ти партньор Винсънт е отвлякъл дъщеря ти
и я държи някъде в Ню Орлиънс? - В едно такси.
Да, в такси. И какво иска в замяна? - Десет милиона долара.
Десет милиона долара. Защо тази сума ми е позната?
Изгорих парите.
Точно преди да ме заловиш. Това е абсолютната истина.
Знаех, че ще лежа по-малко, ако се отърва от парите.
Нямам парите, но той държи дъщеря ми. Нужна ми е помощта ти.
Ако имах парите, щях да платя на Винс и да си взема дъщерята.
Ето как го виждам аз. Ти си крадец, престъпник и боклук.
Но си и много умна дървесна жаба. Може да си измислил тази фантазия
с отвличането на детето, за да докажеш, че нямаш пари.
Защо иначе не би платил откупа? Или за да ни караш да обикаляме града,
търсейки дъщеря ти и похитителя й, давайки ти време да вземеш парите
и да се качиш на кораб за Бахамите,
където ще пиеш ром до края на дните си и ще слушаш класически рок.
В изпълнение на мускулести китаристи и мъртви барабанисти.
Моят верен другар.
Не можах да намеря диван в стаята.
Това е досието на Винсънт. Пръстовите отпечатъци съвпадат.
Накълцали са тялото му и са го изгорили.
Отпечатъците са от няколко пръста, оцелели от огъня.
Можем да посетим гроба му. - Не можем, защото е жив.
Инсценирал е смъртта си. Моля те, Тим.
Времето ми изтича. - Няма да оставя пак да ме изиграеш.
Флечър? - Да.
Да вървим.
Моля те, помогни ми.
Придружи приятеля ни до изхода.
Нужна ми е помощ, момчета.
Уил Монтгомъри, от името на ФБР ти благодаря, че се отби днес.
Почакайте.
Харланд те има за гениален престъпник. - Гениален престъпник?
Не съм съгласен, гениални престъпници не лежат осем години.
Още едно, ако обичате.
Благодаря.
Обадихме се на бившата на Монтгомъри. Според гласовата поща, е извън града.
А мобилния на дъщеря му? - Доведеният й баща го е прекратил.
Изпрати местната полиция. Ако е отвлечена, ние ще се намесим.
Дали казва истината? - Не мисля.
Търсене Моля, изчакайте
Има ли някой? Ехо?
Джейкъбс.
Мамка му.
Имаме проблем.
Проследи го до Тъскалуса. Ако се отклони от маршрута, ми кажи.
Ти си точно жената, която исках да видя.
Единствено ураганът може да разчисти този град.
Махай се от колата.
Таксито не работи. - Как си? Трябва да отида до...
Таксито не работи. - Трябва да отида при мацките.
Моля те? Давай.
Помощ!
Не съм чукал, откакто дойдох тук.
Да, приятел?
Едната беше готина. Да, знам.
Трябва да затварям. Таксито се тресе.
Нека ти разкажа за мацките. Най-яката изглежда най-заинтригувана.
Не знам защо, приличаше на танцьорка, балансираща на въже.
Момичетата не са ли съвсем различни в Ню Орлиънс?
Ню Орлиънс, всичко се връща.
Чувал ли си за Крал Луи XV?
Крал Луи XV притежаваше всичко това.
Купил лодка, за да преплува океана. Но не се получило.
За да има някаква полза от нея,
започнал да превозва френски затворници.
Това беше яко.
Крадци, комарджии, проститутки, убийци, пирати, цигани.
И психопати.
Тук ли трябва да сляза?
Това са били пионерите на тази страна.
Предците на този град.
Тези, които небрежно отхвърли.
Всички компютри в тази сграда са проследени.
Това изображение показва точния момент във видеото, където е спрял.
Говори агент Харланд, изпратете екип в апартамент 9, 23 Сейнт Клод.
Млъквай, глупаво куче.
Искам да си направя обувки от теб. Мразя и теб, и собственика ти.
Млъквай!
За Бога, Уил! - Млъкни. Пусни чантата.
Това е обядът ми. А това е пистолетът ми.
Пусни чантата.
Това е за последните десет години.
Къде е Винсънт? - Мъртъв е.
Опитай пак. - Кълна се.
Не съм виждал Винсънт... - Вярно, че не ти пука за мозъка ти.
Куршум в стомаха е най-болезнено. Умираш след часове.
Какво искаш да знаеш? - Какво те накара да направиш?
Нищо. Доставях чанти. Разузнаване.
Каза да доставя телефона и го сторих. - А дъщеря ми?
Цялата операция се прецака като си тръгна, Уил.
Огледай се. Прилича ли ти на Риц? Искаме само нашия дял.
Кажи ми къде е тя или ще пръсна целия ти обяд по килима.
Кара наоколо с нея. В багажника на таксито му е.
В багажника? - Трябва да съм честен с теб.
Отвличането на дъщеря ти не беше редно.
Глупаво е да крадеш от най-големия банков обирджия на Америка.
След като загуби крака си, нещо в него се промени.
Вече не чувстваше нищо. Като статуя.
Обвинява теб за това. Обвинява те за крака си.
Обвинява те и за това, че е безчувствен.
Тръгвайте!
Остави катерицата да се разправя. Тръгваме след стадото.
Почакайте.
Хайде.
Уил, спри!
На улицата.
Какво правиш, бе?
Чуваш ли ме?
Тръгвайте, ако обичате.
Надписът.
Шофьорска книжка и регистрация, ако обичате.
Знаете ли защо ви спрях?
Не. - Стоп светлината не работи.
Какво е смешното? - Нищо. Има карнавал.
Улиците са пълни с пияни и луди, а ме спираш за стоп светлина.
Помощ!
Баща ми умираше от рак на костите.
Цял ден мрънкаше заради раната на брадичката си от бръсненето.
Знам какво мислиш. Защо умиращ би се бръснал?
Не, изобщо не съм го мислил.
Върнете колата и се погрижете за стоп светлината.
Моля ви, чувате ли ме? - Защото беше много суетен.
Бихте ли отворили багажника?
Баща ми не беше учтив джентълмен. Крещеше много.
Болката беше ужасна. Изгаряща.
Болестта се извиваше във вените му.
Някой да ми помогне! Помощ!
Помощ! Моля ви, помогнете ми!
Ела тук. Приличаш на него повече, отколкото мислех.
Не. - Не ме ли помниш? Беше доста малка.
А аз изглеждах различно. Липсват ми някои пръсти и двата крака.
Хубави пръсти, миличка. ФБР използва тези малки линии,
за да открива хора. Така търсеха и мен.
Но един ден измислих план.
Изрових един труп, не беше трудно. Приликата беше сносна.
Накълцах го на парченца и добавих малко от себе си.
Бях много популярен, кукло. А сега съм шибан Пикасо.
Не си играй повече със светлините ми.
Какво зяпаш, дребен?
Вземи таксито и парите, но ме пусни. - Какво е това?
Метър. - Не това, а това.
GPS, всеки го има. - Показва ли местонахождението им?
Приблизително. - Обади се на диспечера.
Трябва да изчистиш задната седалка, преди да приключиш тази вечер.
Вчера ми трябваха био костюм, гумени ръкавици
и градински маркуч, за да изчистя мръсотията.
Приличаше на китова мас или на желе халапеньо.
Имам въпрос. - 20 см, презарежда след 14 изстрела.
Друго? - Информация за шофьора.
Проблемът е, че не плащам за катастрофите ли?
Отнася се за всички и не ми пука.
Не става дума за това. - Бял мъж с изкуствен крак.
Бял мъж с изкуствен крак. - Липсват му няколко пръста.
Сериозно? Липсват му няколко пръста. - Кажи му!
Майтапиш ли се? За какво ти е информация?
Засече ме. - Мислиш ли, че ще ти я дам?
Кажи му, че си го видял на стоянката. - Краде курсове.
Искаш да кажеш, че куцото копеле ми краде кинтите?
Попитай къде е. - Къде е сега?
Защо искаш да знаеш? - Ще го изправя пред теб.
Би ли го направил за мен, Бертранд? - Ти си добър шеф.
Във френския квартал. Бургунди и Сейнт Филипс.
Благодаря. - Браво. Вземи номера на таксито му.
И номера на таксито му. - Този куц тип е побъркан.
Внимавай с него.
Излизай. - Цялата е твоя, брат.
Номерът е 5-K-2-0 Повтарям, 5-K-20.
Благодаря, друже.
Чакай малко. Да не би изведнъж да стана бял?
Кой си ти?
Помниш ли къде оставихме Монтгомъри? Адреса на дъщеря му.
Да, при Корнадо и нещо си. - Прентис.
Има един, който прилича на Монтгомъри. На няколко пресечки оттук.
Таксиметровият шофьор каза, че преследвал човек без крак и пръсти.
Предавателят все още е в таксито.
Не ме наранявай. - Чие е таксито?
Мое, но номерът не е моят.
Отвори багажника.
Ето го, пипнахме го.
Това е нечий друг GPS.
Легни на земята!
Арестуван си за нарушаване на гаранцията,
неправомерен достъп до данни на ФБР, обида на федерален агент
и съпротива при арест. - Връщаме го обратно.
Трябва да ме изслушате. - Не трябва.
Ще я убие. - Супер история. Винсънт е възкръснал.
Ако можех да възкръсна, не бих убил нечия дъщеря.
Щях да отида в кабарето да погледам готини мацки.
Трябва да вдигна. - Да приема ли съобщение?
Трябва да вдигна като звъни осем пъти. - Сядай.
Ало?
Тук съм.
- Вдигна в последния момент, Гом.
Трудно си извади телефона от джоба ли?
Не, аз...
Задъхан си. Кажи ми нещо, Гом. Как е природата в Тъскалуса?
Винаги съм искал да отида там. - Нямам парите.
Или още по-добре, разкажи как е Хойд. - Нямам парите.
Какво ти казах за лъжите? - Съжалявам, аз...
Дъщеря ти е мъртва. - Не, почакай.
Наистина не са в теб, нали?
Ще ти намеря парите. - Хубаво. Може ли да попитам как?
Връщаме се към обирите.
Изчакайте в уличката. Трябва да отцепим района тук.
Да действаме.
Ало? - Аз съм.
Говориш на шведски, нещо се е случило. Среща на обичайното място?
Да, след 15 минути.
Какво има? Къде са момчетата от ФБР? - Винсънт е жив.
Какво говориш? - Иска десет милиона след три часа.
И държи Алисън. - Господи.
В трезора на банката, която обрахме, имаше златен резерв.
Трябва да са били поне 100 милиона. - Няма начин да влезеш там
и да откраднеш 100 милиона в злато. По средата на работния ден.
Затова ми е нужна помощта ти. - Казах ти, че приключих с това.
Знам. - Ти също.
Ще я убие.
Усещам го в гласа му. Вече не е същият човек.
Ще убие момиченцето ми.
Ти ли си Лефльор? - Да, г-не. Аз съм Лефльор.
Един тип е откраднал твое такси. Търсеше ли някого?
Търсеше Джими Морган. - Бъди така мил, покажи ми лиценза му.
Да, г-н полицай. Ще го потърся за вас, инспекторе.
Работи при нас от две години. Не е създавал проблеми.
Въпреки че... Плаши децата ми,
когато идват да посетят баща си.
Децата ми са 20-годишни.
Хубавецът Кензи.
Много благодаря. Да тръгваме.
Карнавал, всички полудяват.
На шест пресечки сме от банката. - Имай малко вяра.
Последните осем години обмислях как да направя това.
30 метра, после завиваме наляво.
Монтгомъри няма парите, но са му нужни.
Тоест, остава му само един ход. Дай ми списък на всички банки,
в които е влизал в Ню Орлиънс. Една от тях ще е следващият му ход.
Готово.
Пет минути и алармата ще се включи. - Достатъчно време ли е?
Ето го.
Пожарната аларма в Париж Къмюнити Банк се е включила.
Това е той!
Побързайте, момчета.
Алармата е включена, да тръгваме. - Ще пробвам да извадя още злато.
Хайде, момчета! Побързайте!
Бихте ли побързал, г-не?
Уил, трябва да тръгваме.
Хайде.
Кой би си помислил?
Значи измисли всичко в затвора? - Беше ми скучно.
Чуй това, шефе. Повтори. - Имаме главните заподозрени.
Камионът на Райли пътува към ферибота. - Не ги залавяйте,
преди да слязат от ферибота.
Да ги хванем сега. - Затвориш ли невестулка, ще те ухапе.
Дано си прав. Реката се пресича само за осем минути.
Чакай подкрепления. Ще заловим Монтгомъри.
Той ще е момченце... - ... пъхнало ръка във фурната,
за да види колко е горещо. Добре.
Не предприемайте нищо, преди да стъпят в Луизиана.
Прието.
Горе ръцете! Веднага!
Честит карнавал, полицай.
Хайде, ставай.
Времето изтече, приятел. - В мен са.
Впечатлен съм. Слуша ли Крийдънс, преди да влезеш?
Не, не ги слушах. Последния път не се получи добре.
Липсваше ми, друже. - Искам да говоря с нея.
Като получа парите. - Искам веднага да говоря с дъщеря си.
Искам да чуя гласа й. - Баща ти е.
Алисън, нарани ли те? - Не.
Но ме плаши. - Скоро ще бъда там, миличка.
Ще те измъкна. Вината е моя.
Занеси парите ми в лунапарка.
Съжалявам, шефе. - Мислеше, че няма да разпозная
уменията на Уил Монтгомъри? Имаш ли списъците от такси централата?
На GPS-те? Да, защо?
Кинзи е хвърлил GPS-а в багажника. - Не от днес.
Искам да видя последните седмици. Кинзи ще получи парите.
Значи ще има някакво рандеву. Ако е така,
подготвял го е от седмици. - Ъптаун, Лейкфронт, Бовоар...
Бовоар? Не е ли там лунапаркът?
Да, така мисля. - На 20 минути от града.
Не прилича на таксиметров курс. - Ще го пипнем.
Къде е Алисън?
В багажника?
Добре изглеждаш, Уил. Непроменен. - Къде е тя?
В безопасност е.
Парите. Върни ми я.
Казах да ми я върнеш.
Имаш парите, ти печелиш.
Заради един портиер.
Захвърли 14-годишното ни приятелство,
заради един стар портиер? - Не сме убийци.
Тогава може би не. - Това няма нищо общо с дъщеря ми.
Има общо, Уил, защото истински обичаш Алисън.
И в онзи акт на предателство преди осем години,
ти унищожи единственото нещо, което някога истински съм обичал.
Мен.
Не!
Тате!
Измъкни ме оттук!
Помощ!
Тате, побързай.
Помощ.
Не.
Помощ.
Държа те.
Кървиш.
Не знам какво да правя. Какво да направя?
Не, не умирай.
Не умирай.
Някой да ни помогне!
Не, не можеш да умреш.
Стой с мен.
Идват. Дръж се.
Тук сме!
Там.
Ще се оправиш.
Не, не може да умре. Спасете го. - Да го измъкнем оттук.
Ще го върнете ли в затвора? - Защо да го правя?
Сигурен съм, че Винсънт Кинзи е откраднал златото.
Алисън. - Тук съм, тате.
Тате, ще повикам екип на Хаснат. - Защо?
Пак готвиш.
Събуди ме, ако нещо се случи.
Никога ли не чистиш пикапа?
Миличка, ще обърнеш ли скаридите след три минути?
Остави на мен, тате. Ще се погрижа. - Добре.
Със сигурност струва 300 хиляди.
А къщата се нуждае от нов покрив и кухня.
Липсващите 10 кг злато са в него. За това си говорят.
Това достатъчно ли ти е? - Да.
Ако го вземеш... - Знам. Ще ме пипнат.
Не виждам устните му. - Трябва да изчезне в калта.
Добре.
Няма да го хвърли.
Може и няма да имаш нищо. - Не го хвърляй.
Хвърли го. - Недей.
Хвърли го. - Не го хвърляй.
Не. - Направи го.
Разбира се, задръж го. Продай го. Стани богат.
И после се върни в затвора.
Е, добре. Хвърлям го.
Благодаря, Уил. Вече мога да се върна към живота си.
Превод и субтитри: BadGirl
Copyright © UNACS TEAM 2012