ЛУИ ДЬО ФЮНЕС във филма
ЖО (1971)
Режисьор ЖАН ЖИРО
По романа "Беседката" на АЛЕК КОПЕЛ
Сценарий и диалози КЛОД МАГНИЕ
Музика РЕЙМОН ЛЬОФЕВР
Участват още: КЛОД ЖЕНСАК, МИШЕЛ ГАЛАБРЮ
БЕРНАР БЛИЕР, ГИЙ ТРЕЖАН и други
Оператор АНРИ ДЕКА
Стреляй, де. Стреляй!
Добре, от начало. Ти там.
Готов ли си? - Да.
Матилд, Матилд, аз съм, аз съм!
И г-н Кола, адвокатът. Познахте ли го? Ела помогни, на Матилд й е зле!
Репетирахме новата ми пиеса. Пистолетът не е истински. Вижте.
Матилд! Матилд! Ставайте! Матилд! Хайде!
Елате, Матилд!
Матилд! Матилд! Матилд! Помогни! Хващай!
Ама и ти ги вършиш едни. - Така.
Матилд!
Хвани я там. Да, така.
Матилд! Съвземете се! Матилд! Матилд!
Матилд! Съвземете се, за Бога!
Защо не казахте, че си правите шега? - Не е шега. Работим.
Значи не е истинско? - Именно.
Почти умрях от шока.
Вашата реакция показва, че сцената постига точно това, което търся.
Много съм доволен. - И аз така.
Как се чувстваш? Как се чувствате?
Искам да се върна в кухнята. - Схванала се е.
Моля, уведомете ме предварително, когато пак ще има пиеса с труп.
Добре, добре. Какво ще кажеш за моя дебют?
Стари приятелю, не знам, но мисля, че беше добре.
Макар да искаш мнението ми на адвокат, ще ти отговоря като на приятел.
Ти си страхотен автор на комедии, но с криминалните истории...
Че какво му има на сюжета? - Ами, първо...
Защо твоят герой застрелва мъжа? - Защото мъжът е гадняр.
Не може да застреляш всички гадняри. - Това копеле изнудва моя герой.
Героят ми плаща първи път, после втори път,...
но сега вече онзи... - Не разбрах какво каза. Какво?
...двойно.
Но героят не може да плати и трябва да продаде това, това, това, това,
продава това, това, това, това, всичко, само полилеят остава.
Ти май нарочно си опразнил тук, докато пишеш криминалната история.
Така. И казва, че приема и ще плати. - Да.
Добре, и... и...
Да. - Да отидем там.
Изнудвачът идва оттук, като теб. - Да.
Застава тук и като застане тук... - Бам-бам, убит.
Как така "бам-бам, убит"? - Бам-бам, убит.
Бам-бам, ти го убиваш.
Не, не, виж, не ми харесва, че твоят герой крие нещо.
Именно. Той случайно е попаднал в тази ситуация и е напълно невинен.
А защо тогава не отиде в полицията? - Защото не може.
И няма ли обяснение за публиката? - Не искам да знаят.
Добре, обади ми се след като поработиш над сюжета. Чао.
Какво му е лошото на сюжета? - Всичко. Героят ти отива на ешафода.
Ама той не може да проговори. - Защо? Искаш идеалното убийство ли?
В известен смисъл, да. - А имаш ли ведро с вода?
Ведро с вода ли? - За да измиеш кръвта от пода.
Благодаря.
Да почисти кръвта от пода. - Така.
И да избегне викането на прислугата. - А, да, прислужницата.
Прислужницата да не вика. - Е, до скоро.
Да, да. - Има още нещо, за да съвършено.
Да? - Трябва трупът да изчезне.
Защото когато няма труп, убийството е недоказуемо.
Да, така е. Благодаря.
Чакай. Хей, чакай! Чакай, чакай!
Мисля си да хвърля трупа във водата? - Не, ще изплува и ще го видят.
Не се сетих за това. - Освен ако не го нарежеш на части.
От глава до пети. - Слушай, ами ако го пъхна в пещта?
Как са зъбите му? - Не знам.
Зъбите не изгарят лесно. - Ама това много сложно, бе.
Добре, до скоро, приятелю. - Господин Бризбар!
Г-н Бризбар. - Добър ден.
Убедихте ли жена си да продаде собствеността?
Ами не е лесно. Имате ли купувач? - Да, г-н Грандер.
Богат индустриалец. Жена му търси хубава недвижимост,
която да е усамотена и в провинцията. Да минат ли да огледат?
Жена ми... и тя не знае. Елате довечера, когато тя е в театър.
Телефонът. Извинете ме.
Още една, която води мъжа си за носа.
Ало? - Г-н Бризбар?
Май ме забравихте. - Не, непрекъснато мисля за вас.
Взехте ли решение? - Да, не мога да го направя.
В момента не мога. - Защо?
Не мога да ви кажа защо. - Давам ви 48 часа.
Много сте мил. Ще ви звънна пак. Дочуване.
Спрете! Какво е това? - Караме беседката за г-жа Бризбар.
Честит рожден ден, скъпи! - Каква е тая беседка на г-жа Бризбар?
Исках да те изненадам за празника на Св. Антоан. Май не се радваш.
Но аз се радвам и за него. - Оставете ме на мира!
Това е хубав подарък. - И още как.
Оставете ме на мира! - Познай къде я открих!
В Пуи д'Ом. - В Пуи д'Ом!?
В Пуи д'Ом. - В Пуи д'Ом.
Изчезвайте!
Не мога да си я позволя. Абсурд! - Но това е добра инвестиция.
Пък и малките орнаменти се връзват с къщата.
И колко струва малкото удоволствие? - Спазарих добра цена.
250 000. - Какво?
Без основата. - Какво?
Трябва да ходя в театъра. Приятен ден, скъпи.
Защо аз съм единственият мъж в света, чиято съпруга купува беседка?
Г-н Бризбар, а аз се съгласих да излея основата само за 250 000.
250 000 франка? - За вас ще го направя за 248 000.
Брей, това е значителна отстъпка. - И не се тревожете за плащането.
Сега аз и момчетата ще направим голяма дупка в земята, за основата.
А утре, ще налеем цимента и ще поставим беседката отгоре.
И ви гарантирам, че основата ще трае поне 200 години.
След 200 години как да го проверя?
200 години ли? - 200 години.
Гарантирате ли, че дупката ще е готова до довечера?
Довечера, за 200 години. - Какво за 200 години?
Извинете, довечера и ще трае 200 г. - Довечера...
Дупката ще бъде тук!
Мога ли да разчитам на вас? - Може да разчитате на мен.
Мъжка дума? - Мъжка дума.
Започвайте тутакси. Веднага! - Тутакси. Веднага.
Разбрахме се! - Разбрахме се.
Хайде, започваме!
Г-н Жо? Говори Антоан Бризбар. - Да? Е?
Реших. - A!
Мислех, че не мога, но вече мога. - Колко?
Имам точно колкото ви трябват. - Кога?
Като миналия път. - В 9 у вас?
В 9, ще оставя вратата отворена. До довечера. Довиждане, г-н Жо.
Силви? - Да?
Уредих всичко с г-н Тонелоти. От утре всичко е приключено.
Аз пък реших, за да спестим пари няма нужда да изливат основа.
И дума да не става без основи. Здрави, огромни основи!
Ела. Ела, виж! Ела. - Какво?
Благодарение на г-н Тонелоти, циментът ще се втвърди след ден.
И в петък ще направим празненство,
плюс, твоята 550-та роля с твоите колеги в костюми.
Антоан, ти си гений! Благодаря, скъпи! Ще се приготвя.
Антоан?
Къде си? - Идвам.
Добре, слизам.
Какво правеше в градината? - Обмислях идея за новата пиеса.
Ще дойдеш ли в театъра? - За съжаление не мога.
Сърдиш ли се? - Не, скъпи, оставям те да работиш.
Ще тръгвам, че ще закъснея. - Слушай, Силви.
Да? - Кажи ми, ако някой...
прекъсне любовта ни... или ако нещо наложи да се разделим,...
Нищо няма да ни раздели, ангел мой.
Обещай ми, че ще умрем заедно, скъпа моя Силви.
Разбира се. Защо си толкова сериозен? Да не е заради новата пиеса?
Може би криминалният жанр не е... - Ще се справиш. Ще видиш.
А като се прибера довечера съм сигурна, че ще има вече труп.
Изкопът е готов. Прислужницата си тръгва, вратите...
Четвърто: приготвя пистолета.
Четвърто: пистолетът... добре.
Пето: изгася светлините.
Шесто: не виждам нищо.
Трябваше да пиша това седмо.
Какво правиш в тъмното? - Как така какво правя?
Не ти ли е добре? - Много ми е добре.
Вече закъснях. Забравих си грима. - Силви, преди целунах ли те?
Да, целуна ме, но може би ще искаш пак?
Да, всъщност. Не забрави ли нещо? - Не, нищо.
И няма да се връщаш повече? - Не мисля.
Довиждане, миличко. - Довиждане, пиленце.
Не мога... Не мога... Не мога...
Не мога да го направя. По-добре да платя.
Не мога, не мога, не мога, ето.
Ама, не! Ама, не! Не! Ама не. Не е истинско.
Не е истинско, хайде, свърши.
Господинът още работи. - Не сте ли на кино?
Тъкмо тръгвах. С театрален пистолет.
Приятна вечер, адвокат Кола. Приятно продължение.
Г-н Бризбар? Г-н Бризбар?
Стана нещо ужасно! О, Боже мой, Боже мой!
Г-н Бризбар?
Ама вие тук ли сте? Какво правите тук?
Работя. - С този костюм?
Не ме ли чухте да викам? - Не.
Стана ужасно. В тъмницата госпожа Грандер падна в дупката.
Какво търси в мойта дупка? Тази дупка ми трябва.
Защо падна в дупката? Какво? Не разбирам.
Приятно ми е. - Г-н Бризбар.
Приятно ми е. Това е съпругата ми. Моля, помогнете ми.
Един малък коняк добре ще й дойде. - А, не, не, не.
Отпусни се сега, скъпа.
О, г-н Грандер. Шапката ви. Г-н Бризбар?
Да? - Да ги разведа ли из къщата?
Не, без развеждания. Всичко свърши. Вървете си.
Хайде, вървете! Свърши. Вървете! Бързо, бързо!
Г-н Бризбар, на какво ви приличам? - Не ме карайте да отговарям.
Хубаво.
Довиждане, госпожо. - Довиждане, г-н Бризбар.
Шапката ми!
Малък коняк.
Забравихте г-жа Грандер! Забравихте г-жа Грандер!
Тя е тук! Вижте, вижте!
Конякът ми... Конякът ми...
Ела да си лягаме. Ела да си лягаме.
Това не е шапката ви. Това е мойта шапка.
И вашата не е. - Извинете.
Ето я вашата шапка. Това е вашата шапка.
Добре ли е? - Прекрасно. Лека нощ.
А, вие ли сте?
Прекъсвам ли нещо? - Няма ток, няма ток!
Слушайте, не виждам нищо. - Налага се.
Къде сте? - Тук, под лампата.
Не! Под лампата. Така. - А! А, да.
О, какъв е този костюм? - Оглеждах основите на беседката.
Интересно, мислим за едно и също. Открих един проблем с основите.
Какво видяхте? - Някой е копал дупка в мойта дупка.
Дупка? - Дупка!
Къде? - В мойта дупка.
Не думайте... - И то не е малка.
Една огромна дупка. Направо човек да легне в нея.
Какво става с тоя свят? Че кой? - И аз това питам.
Да не е някой от работниците ви? - Може. И я затрупах.
Затрупал сте я? - Да, затрупах я.
Защо я затрупахте? - Защото я затрупах.
Коя дупка затрупахте? - Тази, която е направил.
Къде? - В мойта дупка.
Ама не може да затрупвате... - Мога, и оставил лопатата отвън,
за да ръждяса. Аз ще я прибера. - Не, оставете я, моя е.
Не! Сега няма да работим. Моля ви се, г-не, лека нощ.
За беседката! - Какво?
За беседката! - И двамата сте много чаровни.
За любовта ни! - Да, скъпи.
Съпругът ви е много щастлив. - Заради беседката. Моят подарък.
Много по-добра е от вратовръзка.
Беседката е много красива. - Имат добър вкус.
Ти ли си махнал завесата на душа? - Какво?
Завесата на душа. Ти ли я свали? - Не. Не!
Къде е тогава? - Ъ, да...
Какво направи с нея? - Дадох я.
Даде я? На кого? - Е, на кого... на един бедняк.
Бедняк? - Да, той мина и... топли дрехи...
Топли? И му даде завесата на душа? - Да, завесата на душа.
Ами валеше и... - Да.
После си казах... - Какво си каза?
Казах... - Какво каза?
Трябваше да му дам палтото си, но вече си беше тръгнал...
Какви ги говориш? - Да живее беседката!
Къде е съпругата ми? Какво искате да кажете?
Госпожо? Госпожо! - Да?
Испанските музиканти са тук. - Това ще е страхотно. Ще видиш...
Забравих... - По-внимателно, де! Какво има?
Един господин ви търси. - Какво?
Един господин ви търси. Не, натам...
Господине? - Инспектор Дюкро, съдебна полиция.
Донесете шампанско на господина. - Не, благодаря, не пия на работа.
Беседката е оригинално хрумване.
Ами тя е от Пуи д'Ом и не е точно беседка, а по-скоро белведер.
Искали сте да говорите с мен? - Да. Познавате ли г-н Жо?
Господин кой? - Жо.
Извинете... да помисля...
Да,... не, г-н Жо, мисля... - Помислете добре.
Едно малко питие. - Това ли е прислужницата ви?
Г-н Дюкро от съдебна полиция.
Кое му е смешното? - Нищо, сетих се за снощи.
Какво е станало снощи? - Нищо, тя беше на кино.
И какво видяхте? - Джеймс Бонд,
но преди да тръгна, господинът застреля един със своя револвер.
А сега върви! Хайде, марш! - Кажете,...
Да не сте убили някого? - Да.
Така ли? - Не наистина, преструвах се.
Сега пиша една криминална пиеса и често каня мой приятел,
който играе ролята на лошия, за да мога да оценя пиесата си.
Г-н Бризбар, бяхте прав. Лопатата не е мойта, а вашата.
Аз нямам лопата. Какво да я... - Не, вашата е!
И исках да говорим за онази дупка. - Коя дупка?
Няма никаква дупка, а това е инсп. Дюкро от съдебна полиция.
Инспекторе? Пуснете ме! Г-н инспектор, нямам представа кой изкопа дупката.
Виждате ли, че има дупка? - Не, няма дупка, той греши!
Танцуват си, скачат си, няма дупка. Вижте, мислите ли, че е красиво?
Пия за беседката и това под нея! - Какво има под нея?
Няма нищо! Няма! Няма! - Има! Има! Френската земя!
А! Да живее Франция! - Да живее Франция!
Да живее Франция! И беседката да живее!
И да живее Пуи д'Ом! И да има мир!
Извинете. Извинете. Какво искахте да кажете?
Извинете, дупка в паметта. - Бих искал да се сбогуваме.
Подарявам ви тази хубава лопата. Довиждане. Довиждане, инспекторе.
Хайде, хайде, стига, стига!
Върви да изрецитираш поема. Поема. - Полудя ли?
Помогнете ми!
И щяла да трае 200 години, а?! - Беше само временна основа.
Оправете я веднага! - Ще бъда тук утре сутринта.
Ще бъда тук утре сутринта.
Г-н инспектор. - Г-н Бризбар.
Да се върнем на г-н Жо. - Господин кой?
Г-н Жо! - А, разбира се.
Мога ли да седна? - Моля ви, г-н инспектор, моля ви.
Какво има?
Искате ли на моето място? - Да.
Сега удобно ли ви е? - Съвсем.
Добре. Тук стана нещо.
Какво, г-н инспектор? - Знаехте ли, че г-н Жо е изнудвач?
Не?! - Да.
В бърлогата му открихме списък с всичките му жертви.
Не?! - Да.
Дойдох, защото и вие сте в списъка.
Аз? - Вие.
Не?! - Да.
Реших, че може би се е свързал и с вас.
Бам-бам, убит! Слушай, Антоан.
За трупа. Добър ден, господине. - Какво ти става?
Оставете го да говори. - Имам идея за скриване на трупа.
Труп ли има? - Няма труп! Няма, няма труп!
Никакъв труп! Има шампанско, но няма труп!
Изслушай ме. Мислех, че е добра идея.
Кой беше това? - Моят адвокат Кола.
Не разбира нищо от театър. - Вашият адвокат...
Ако благоволите да ми обясните защо сте в списъка на Жо?
Просто рутинен въпрос.
Засега!
Обещайте да не казвате на жена ми.
Значи,...
Нищо не разбрах. - Исках да кажа,...
че жена ми е дъщеря на Грануда. - Не е възможно!
Грануда,... Грануда, бандитът, който...
Невероятно. През 1946-та? - 1945-та!
46-та! 46-та! - 45-та! 45-та!
46-та, знам фактите! Ами тогава,...
Не чух, не разбрах нищо. - Казах, че ако жена ви...
е дъщеря на Грануда и ако публиката го разбере, кариерата й...
Грануда изби много хора. - Да, четирима.
Не, 5. Не, 5! - Не, 4.
Петият беше пазачът на гарата. - А, да, вярно.
Преди години един ужасен човек искаше да сплаши Силви.
Той заплаши, че ще разкрие самоличността й. Това е.
Гледай ти.
Инспекторе, имената в списъка... - Да?
Нали няма да бъдат публикувани? - Не, не.
Ще останат в тайна. - Добре.
Всички, освен едно. - Чие?
На убиеца.
Чии убиец? - Не казах ли? Г-н Жо бе убит снощи.
Какво? - Щом казвам, значи има доказателство.
Имате... какво доказателство? - Намерихме го с дупка в главата.
Къде? - На пода.
Ама тук ли? - Не, у тях.
У тях? - Да, където живее.
Довиждане, г-н Бризбар. Не се бойте, познавам убийците, не сте от тях.
Ами сега? Кого погребах под беседката?
Антоан, къде се изгуби? Гостите вече си тръгват.
Видя ли се с Едуар? - Едуар?
Да, странно, защото снощи ми каза, че ще дойде.
Не бива да го оставяш да работи през нощта.
Едуар, Едуар, мили приятелю...
Погребах най-добрия си приятел под беседката.
Това е много лошо. Ало?
С кого говоря? Едуар ли?
Сигурен ли си? Сигурен ли си, че ти лично си на телефона?
Не знаеш колко се радвам да те чуя в този момент!
Адриан ми каза, че си смятал да дойдеш тази вечер.
Не си могъл, ясно. Катастрофирал си с колата?
Прекрасно. Колата ти е бричка? Да, така е, това е чудесно.
Излязла ли е?
Какво й има? - Съпругът й я напуснал...
Вашият съпруг ви изостави? - Да.
Кога? - Във вторник вечерта.
Вторник вечерта? - Да.
Трябва да открием къде е!
Аз го открих. Избяга с друга.
Но кога? - Снощи.
Кога? - Снощи, казах.
А, това е чудесно! - Ама той...
Бижар! Бижар! - Какво Бижар?
Какво е станало с Бижар? - Ами умря преди 2 години.
Това е чудесно! - Мъжът ти се държи странно...
Ало, лельо? Обажда се Туатуан, как е чичо?
Аз съм, Туатуан. Лельо, нещо не чуваш, а?
Слухът ти не се е подобрил!
Чичо е на легло с грип? Това е чудесно!
Да, ще остана на телефона. - Аз тръгвам.
Да целуна ли мама от теб? - Каролин?
Каролин, някой от семейството ви да е изчезнал?
Не знаете ли? - Какво?
Теофил. - Какво с Теофил?
Ами няма го от 3 месеца. - Е, че какво толкова.
Слушайте, той беше на 93. Довиждане, Каролин.
Какво има, Антоан? - Всичко е наред, вярвайте ми.
Не, уверявам ви. Не, не е идвал. Наистина.
Кой е? - Жената на водопроводчика.
Пита дали е бил на тържеството. Излязъл снощи по спешност и го няма.
Антоан, какво ти стана? Антоан, скъпи?
Изпрати Каролин. - Тя вече си тръгна.
Не, току-що я чух. - Довечера лягаш в 9 с един аспирин.
Какво ужасно нещо.
Водопроводчик, работещ извънредно, за да припечели повече.
Ало, го-госпожо Буйе? Г-н Бризбар се обажда.
Водопроводчикът, който поправяше у нас,... да, имаше ли деца?
Шест?! Наистина ужасно.
Сигурна ли сте? Току-що пристигнал?
И стои до вас? Г-жо Буйе, целунете го от мен, силно, три пъти!
И вас ви целувам, г-жо Буйе. Ех, г-жо Буйе!
А? Не, всичко е чудесно. Дочуване, г-жо Буйе.
Но тогава... кого погребах под беседката?
Аз съм/Мен. Имам добри новини, г-н Бризбар.
Онова странно нещо в градината ви... - Да?
Грандерови много го харесаха. - Грандерови?
Да, Грандерови, ту-тут! Готови са да платят 20 млн. отгоре.
И колко ще стане общо? - 80 млн.
Продадено! - А г-жа Бризбар?
Г-жа Бризбар... - А!
Силви, ела тук. Сега ще видите кой командва в къщата.
Силви! Току-що продадох къщата. 80 млн. и без дискусии.
Чудесно, скъпи!
Още едно кръгче. - Да, скъпи.
И не протестираш? - Защо? Много съм щастлива.
Г-н Грандер дори ви написа чек за 20 млн. франка на ваше име.
О, 20 млн. - Ще потърся бутилка шампанско.
20 млн. отгоре. - Благодарение на беседката.
Трябва да ви споделя нещо. Мисля, че беседката е ужасна.
Дори я мразя. - Като сме почнали и Грандерови също.
Плащат 20 млн., за да я махнат.
Съпругът ви трябва само да подпише този документ.
За къщата. - Разбира се. Провинцията ме отегчава.
Ангелче, г-жа Крамюзел не иска да ти каже едно нещо.
Не му казвайте. - Нали къщата вече е продадена.
Добре. - Добра новина ли е?
Грандерови ще махат беседката с динамит.
И на нейно място ще си направят басейн.
Хайде, пий. - Не.
Пий, трябва да поспиш. - Не, трябва да помисля.
Защо толкова си се загрижил, че Грандерови ще махат беседката?
Защото съм се загрижил, точка.
Искаш да продаваш, после не искаш.
Ще пиеш ли това или не? - Няма да го пия.
Добре. Лека нощ.
Лека нощ, скъпа моя.
Да помогнем с нещо? - Къде е той?
Кой? - Рири.
Не познавам Рири.
Това е прислужницата. - Добре, къде е трупът?
Чии труп?
Искаме да открием Рири, защото отнесе 1/4 милион.
И ще бъде много жалко да ги изгубим. - Изобщо не разбирам какво говорите.
Снощи проследихме приятеля си до вашата къща.
Сега разбрахте ли? Цяла нощ го чакахме да се върне.
Би трябвало да е тук, след като не го видяхме да си тръгва.
Стига приказки, Херцог. - Добре, давай, Голям Луи.
И така, какво направихте с Рири?
Хайде, бързо!
Това е Рири.
Затънал е. - Дърпай, дърпай!
Никога нямаше да ни даде парите.
Парите са тук. Съжаляваме, че се отнесохме така с вас, г-н Бризбар.
И благодарим отново, че сте го убили вместо нас.
Ама вземете си го и него. - Че за какво ни е?
Ами аз какво да го правя? - Оставяме ви го като дар.
Измъкни ме, Господи, измъкни ме от тази каша.
Статуята! Благодаря ти, Господи! Статуя!
Антоан? - Да?
На канапето ли прекара нощта? - Ами да.
Какво е това? - Една статуя.
Да, виждам, но... - Направих я снощи.
Мога ли да говоря с доктор Пусен, моля?
Не си ли добре? - За теб е.
Много съм добре. Затвори телефона! Затвори веднага! Добре съм!
Антоан, много се притеснявам за теб.
Силви, никога не съм ти споделял, че цял живот исках да съм скулптор.
О, така ли? - Не е ли хубаво?
Кое? - Статуята, разбира се.
Да, да, много е хубава. - Така ли?
Да. - Силви, много съм поласкан.
И тази статуя няма да ни напусне. Ще я поставим в новия ни хол.
Какво значат тези физиономии?
Антоан... - Нямам ли право да правя статуи?
Да, разбира се, скъпи. - Пък и не съм първият.
Разбира се, скъпи. - И други са правили преди мен.
Не е нужно да ходя на лекар, само защото съм направил статуя.
Не, скъпи.
А и си я харесвам много. - Ето какво било.
Роден ходил ли е на лекар изобщо?
Ама той не е раздавал завеси за душ на бедните.
Разбрах твоята пиеса. Случи се удивително съвпадение.
Нали се разправя за изнудвач? Значи се отнася за г-н Жо.
Знам. - Да не си чел статията?
Нищо не съм чел.
Какво е това? - Ами... изображение на баба ми.
Нали няма да го оставиш в този хол? - Ще го оставя в този хол.
Това е портрет на баба ми, така че... - Добре, добре.
Нямам ли право да имам портрет на баба ми?
Ама, разбира се... - Ще се преоблеча.
Извини ме, че така... - Да, няма нищо, разбирам.
Ще тръгвам, чака ме работа. Какво мислиш за историята с г-н Жо?
Мисля, че е една банална ежедневна история.
Не съм съгласен. Ако беше така, нямаше да я дадат на инсп. Дюкро.
Че инсп. Дюкро да не е голямата работа?
Дюкро ли? Та той хваща всички престъпници.
Дюкро е загубеняк. Има това, има и това, но тук няма никой.
Кой, Дюкро? Той е специален човек.
Аз го познавам по-добре от теб. Ходехме заедно на училище.
И бяхме на "ти".
Здравей, Антоан, как си? - Г-н инспектор.
Какво стана? Не сме ли на "ти"? - Сме.
Ами тогава?
Как си вие? Как сте ти?
Как си ти? - А така.
Знаем се отдавна. Господине. - Господине.
Господин... адвокатът Кола.
Работи във Върховния криминален съд. - Вече до адвоката ли стигна?
Инсп. Дюкро. Знаете ли, че Антоан пише криминална история?
Голям разбойник. Помниш ли като бяхме малки?
Знам кой е убил Жо. - И аз.
Как така и ти?
Исках да кажа, че и аз помня като бяхме малки и така...
Какво ще искате ли да пиете? - А?
Какво ли ще правим... - Какво?
Какво да правим? - Да пийнем. Ще донеса.
Какво е това? - Казва, че била неговата баба.
Това е баба ми. Когато беше на 15-16 години.
Какво?
Нищо не разбрах.
Госпожа Бризбар. - Моите почитания, госпожо.
Инсп. Дюкро от съдебна полиция. - Полиция, но защо?
Няма нищо, г-жо, минавах оттук и се отбих при приятеля си Антоан.
Извинете ни. - Извинете.
Много съм разтревожена. - Защо?
Заради Антоан. Не забеляза ли? - В момента е малко нервен.
Малко ли? - Познаваш го. Винаги е нервен.
О, вижте беседката. - Да, от бурята е.
Падна.
Г-н Тонелоти, какво има? - Погледнете всичко това.
Обещах му, че ще трае 200 г. Сега съм опозорен.
Не, не, успокойте се.
Елате, ще ви дадем чаша вино. Ще се почувствате по-добре.
Седнете.
Доста сте непоследователен, г-н Бризбар. Седнете.
Защо криете разни неща... от приятеля си от детинство?
Г-н Кола ми каза, че познавал една известна личност,
а аз му отговорих, че познавам една още по-известна личност.
Аз ли? Благодаря. - Вие сте много известен.
Целият свят говори за вас.
Вие сте добър, любезен инспектор. - Много мило.
Действията на човек сами говорят за него, нали?
Така.
Седнете.
Тъй като търсите сюжет, какво ще кажете за следният:...
Имало едно време един уважаван човек,
който един ден срещнал един човек с лоши намерения,
да го кръстим, Жо, за по-просто.
Кой? - Жо.
Рири. - Кой?
Рири, друг лош човек, бил съучастник на Жо...
и често събирал парите за него. - Разбирам.
И? - След като убили Жо,...
Рири взел парите и открил бележка за уговорена среща с онзи човек
и отишъл при него, за да му даде урок.
Вероятно е бил въоръжен. Но човекът се уплашил и го застрелял.
Така той убил Рири, вместо планирания Жо.
И сега нашият уважаван човек иска да се отърве от труп,
без да знае кого е убил. - Браво!
Браво, инспекторе! Трябва да благодариш на инспектора.
Страхотен сюжет за пиеса. - А, не...
Да, това е сюжетът, който търсеше! А сега ще ви покажа и моята роля.
А, не! - А, да!
Пристига Жо,... през нощта... аз стрелям... той пада.
И на сутринта откривам, че съм убила погрешен човек.
"Господи, кого убих? Кого?"
И почвам да звъня на всички приятели. Както ти направи снощи.
"Ало, Труд? Ало, Маша? Ало, Шоз?" И трябва да се отървем от трупа.
И...
Какво й стана? - Ще ставам баща.
Добре. Дайте вода.
Така, шефе, какво да правим? - Претърсете градината и беседката.
Ако няма труп, значи съм идиот. - Да, шефе.
Какво? - И аз така мисля.
Че сте на вярна следа. - Добре.
Пий. - И кога?
Кое кога? - Бебето.
Не знам, 6 месеца, 8 месеца, 12 месеца.
Ние не бързаме. Пий. - Добре, веднага се връщам.
Г-н Бризбар, Грандерови дойдоха. Продавате ли или не?
Да купуват бързо, бързо!
Какво има? - Какво е това?
Мойта баба по майчина линия. - Кой го направи?
Аз.
Туатуан, защо скри всичко от мен?
Виж, всичко ще ти кажа. - Да.
Няма нищо, шефе. - Значи съм идиот.
Олеле, аз верно съм идиот. - Това е.
Скъпи, толкова ли ме обичаш? Отсега нататък сме заедно в това.
Ще видиш как ще се оправя с това.
Прекъсвам ли нещо? Искам да говоря със съпруга ви.
Оттук, оттук. Ще видите колко хубава е къщата.
Виждате ли? Наистина е хубава.
Каква жега, а? - Не, мисля, че е доста студено.
Това е бабата на г-н Бризбар.
Познавате се с чаровната му съпруга. - Радвам се да ви видя.
Може би трябва да облеча бански. - Така. Край с игричките.
Вие сте помогнала на съпруга си да скрие трупа, нали?
Какво тяло? - Престанете и двамата.
Разтворили сте го в сярна киселина. - Става ли?
Добре, ще сменим песента. Плюмрел! - Шефе?
Намери ми Андрийо. - Андрийо!
Ето ме, шефе? - Намери ми Плюмрел.
Плюмрел! - Андрийо!
Ето ни, шефе. - Така.
Госпожо, водопроводчикът. - Заведете го в банята.
Бихте ли ме последвали?
Както виждате тук е много тихо. Елате, кухнята е натам.
О, скъпа! Съпругът ти още ли не се е върнал?
Не. - Добре, сега не е момента. Ела.
Ама тук е лудница!
Г-жо Бризбар, махнаха ли беседката? - Да, да, да.
Добре, погледнете.
Ще претърсим от мазе до таван, чухте ли? От мазе до таван!
Ако не намерим нищо, ще ви се извиня! - О, не.
Почвате да се пречупвате, а? - Да.
Има ли някой? Поща! Има ли някой?
Господине, препоръчан колет за г-жа Бризбар.
Туатуан, не е сега момента.
Чакай ме тук! Чакай ме тук! - Не! Не!
Нещо против да ме изчакаш? - Не, не искам...
Хайде, помагай. Помагай ми! - Какво?
Би ли ми помогнал? Ела тук, Туатуан!
Туатуан, добричкият ми... Няма да успея сама, нали?
Хайде, ела.
Хайде, помагай! Махни ги тези, бързо!
Хайде, 1, 2, 3...
Дай назад. Дай назад, ти казвам. - Много тежи...
Не, не става. Насам.
Не мога повече, не мога повече! - Завърти, завърти!
Туатуан, нарани ли се, скъпи?
Много е дълъг. - Да го нарежем тук и тук.
Вкарай краката. Вкарай краката!
Не твоите!
Така. - Много е тежък.
Ами главата? Дай ми ризата си. - Не, не искам.
Ризата ми не я давам... - Гледай колко копчета има...
Не, не! - Сега не е момента да цивриш.
Ето това е стаята. По-бързо. А тук, а тук... е дневната.
Антоан? Антоан, ела тук! Слушай. Ето така. Ясно?
Дърпай! Дърпай!
Бутай!
А сега да разгледаме стаите.
Донеси ми трион. По-бързо!
Слушайте, гаражът е заключен! - И аз какво да направя?
Ключът! По-бързо! - Ключът... е в кухнята.
Какво е станало с баба ви? - Умря!
Антоан. Антоан, ела тук. Трябва бързо да се преоблечеш.
Облечи се!
Антоан, не е сега момента.
Ето го!
Андрийо...
Е?
О, не... - Отвори. Отвори. Не, входната.
Господине? - Добър ден, господине!
Денят е хубав, нали? Извинете. - Ама това на какво...
Често посещавам хората, за да им представя нови продукти.
Бях публичен служител, а сега правя демонстрации.
И вече съм спец в демонстрациите. Една демонстрация и ще го купите.
Антоааан! - Да!
Прекъсвам ли нещо? - Да!
Ще отнеме само няколко секунди. Няма нужда да се безпокоите.
Антоан? - Така.
А сега ще го запаля. - Антоан!
Да!
Няма никакъв проблем.
Какво има? - Часовникът, бързо!
Бързо! - Да. Не се отваря.
Бързо, моля те! По-бързо!
Пожар! Пожар! Пожар! - Какво става?
Бързо, вода! Вода! Донесете вода!
А, това е от новата пиеса.
Изхвърлете този идиот. - Хайде, оттук!
Инспекторе, елате, елате насам.
Ще донеса отверка.
Дайте да ви помогна. Моля ви. Добре ли сте?
Благодаря! - Няма защо.
Бризбар? - Минутка, една минутка.
Бризбар? Къде е съпругът ви? - Ами отиде някъде...
Как го направи това? - Феята кръжала над неговата люлка.
Фея или Дявол! Няма да си губя времето.
Главата ми се наду!
Мисля, че вашата жена ви вика. Жена ви. Да.
Намерих отверка. - Най-сетне.
Искате ли да видите останалото? - Мисля, че видях всичко.
Къде е шефът? Инсп. Дюкро, спешно е! - В кухнята.
Благодаря.
Ние ще тръгваме. До скоро. - Беше забавно.
Господине, тръгваме. Чакайте, ще ви помогна.
Бързо, после ще се върнем. На бас, че не е трупа на Рири.
И като излезем в морето, през прозореца.
Ще видиш, ще си направим чудна любовна морска екскурзия.
Изобщо не съм искал да става така. - Антоан, съжаляваш ли, че ми каза?
Не, разбира се, че не. Просо се надявам да влезе в сандъка.
Пробвай, докато аз звъня в туристическата агенция.
Къде ли? И аз не знам. Таити?
За Таити е заето за 3 седмици напред. - Избери някъде другаде.
Сингапур вдругиден е идеално.
Кажете ми, колко са големи прозорците на кораба?
40 сантиметра става ли? - Височина или ширина?
Мисля, че височина. - 50 сантиметра. Поне.
Добре, 50.
Ще ви помоля за прозорци от 50. Ще ми направите огромна услуга.
Къде е съпругът ви?
Седнете, моля ви, ще го повикам. - Намерете го.
Какво искате сега от него? Имате ли заповед за обиск?
Вече да!
Отивате на екскурзия. Ще бягате значи.
Какво има вътре? - Нищо. Мъжът ми търсеше ключа...
Разбирам.
Ето го, шефе!
Какво правите вътре? - Пиша пиеса.
А на нея какво й става? - Сигурно е бебето.
Тя не бива да се вълнува, това е! - Затова ли сте в сандъка?
И двамата престанете с тези комедии. Открихме трупа на Големия Луи
на 10 км оттук, с дупка в главата. - Не познаваме този господин.
Това значи, че Рири е убил Големия Луи преди да дойде тук.
Така, не сте ли виждали Рири? - Имайте милост, Господ-инспекторе.
Тоест, Господи, милост, инспекторе! - Така до никъде няма да стигнем.
Плюмрел - етажите, Андрийо, чакайте в колата, аз почвам от мазето.
Имате ли пещ? - Не става, заради златните зъбите.
Какво? - Добре ли се чувствате тук?
Да, представете си!
Още малко, любов моя, още малко.
Само да го изкараме оттук. Няма време за това.
Не мога повече. - Трябва да го изкараме.
Защо ме гледате така? - Никога не слагай горчица на салама.
Това е престъпление.
Ключът! - Ще го потърся.
Е, миличък, как се чувстваш сега? По-добре отколкото в часовника, а?
Ще спрете ли с този фарс? Бедният Рири, убит от луди хора.
Излизайте. - Не може.
Излизайте, Бризбар! - Шефе, търсят ви на телефона. Новини.
Камионетката на Тонелоти е отзад в градината.
Да. Добре, стойте там, пристигам.
И какво? - Открили са колата на Херцога.
Вътре били нещата на Рири и 32 000 франка.
Значи, мисля, че... - Не мисли, а ме остави на мира.
Бризбар? Елате тук.
Поднасям извиненията си.
Било е класически случай на разчистване на сметки.
Издебнали са Рири, след като е бил тук и най-хитрият е избягал с парите.
А за трупа на Рири ще претърсваме целия район, докато го открием,
защото един професионалист умеме добре да скрие трупа.
Разбира се, професионалистът... - Да.
Извинете отново. Ако ви трябва нещо, ме търсете на телефон 17.
Не, 14 е. - 14 са телеграмите.
А пожарната? - Пожарната е 18.
А ако търсите информация, изберете 12. Довиждане.
А ти почти се беше отчаял!
Тонелоти! Сандъкът!
Сандъкът ми! Г-н Тонелоти, къде е сандъкът? Сандъкът ми!
Антоан, спри! - Сандъкът ми! Къде е сандъкът ми?
Антоан! - Къде е сандъкът ми?
О, копелетата...! - Остави на мен да се разправям.
Наистина ли не искате нещо за пиене? - Благодаря, на работа сме.
Добре, жалко... - Да.
- Г-н Бризбар? - Да? - Г-жо Бризбар. - Да?
Този сандък, ваш ли е? - А, не, не.
Да, да, ваш е. Елате да видите.
Погледнете. Точно ваш е. Тук е вашето име.
Е, така вече, да.
Открили го на пътя, затова ви го връщаме.
Ако не беше полицията, щяхме... - Така е, госпожо.
Радвам се, че помогнах на вас. Моите почитания.
Аз съм голям почитател на таланта ви. Но не ходя често на театър.
Билетите са скъпи за съжаление. - Занапред, резервирано място за вас.
Госпожо... госпожо...
И сега, шефе? - Тръгваме!
И на края даже мога да отида на репетиция.
Ами този вътре, какво ще го правим?
Имаш време да му мислиш. И с твоето буйно въображение...
Бризбар! Бризбар! Бризбар!
Превод от английски субтитри: Nikter