Идвай с мен за шоу в мой-то бъ-ги!
- ТЕРЪНС ХИЛ
Хайде идвай ти да се ве-селим! ТЕРЪНС ХИЛ
Хайде идвай ти да се ве-селим! -
Хайде идвай ти да се ве-селим! и БЪД СПЕНСЪР във филма
- и БЪД СПЕНСЪР във филма
Виж как всич-ки днес ни за-виждат! и БЪД СПЕНСЪР във филма
Виж как всич-ки днес ни за-виждат! -
Виж как всич-ки днес ни за-виждат!
ПАЗЕТЕ СЕ, БЕСНИ СМЕ! (1974)
Чудя се дали не щат да са с нас.
На бас се хва-щам, че... щом е със мен... аз нямам грижи,
грижи въобще,... няма те да се измъкнат, не,...
те да се измъкнат, не,... Дюн бъги.
- ПЪРВА НАГРАДА ЗА РАЛИТО В НЕДЕЛЯ
И светът върти се с Дюн бъги ПЪРВА НАГРАДА ЗА РАЛИТО В НЕДЕЛЯ
от пръстта щом гуми ний от-лепим.
Го-тина е, ке-фя се мно-го!
Страшна глед-ка в бедните ти очи!
На бас, че дру-гите... със колела... не ще успе-ят...
да стиг-нат нас,... не, не ще успе-ят нивга те...
да ни стиг-нат нивга те,... Дюн бъги!
Чувствам се кат' Крал в мойто бъ-ги!
[уа-уапа-па...] :)
Е, коро-на ня-мам, но к'во от туй?!
Хайде ска-чай в мо-ето бъ-ги!
Ще почувстваш мощ във тази звезд-на нощ!
сценаристи МАРЧЕЛО ФОНДАТО и ФРАНЧЕСКО СКАРДАМАЛЯ
(повтаря се първи припев)
музика ГУИДО и МАУРИЦИО ДЕ АНДЖЕЛИС
оператор АРТУРО ДЗАВАТИНИ
режисьор МАРЧЕЛО ФОНДАТО
Отбий!
Само през трупа ми!
Ама че писта.
Здрасти, приятел.
Спри!
Спри, остава само половин обиколка до финала.
Разкарай се от пътя ми!
Ще ме изпреварваш, а? Я виж това!
Ама че подъл номер!
Това ти ли си, Бен?
Ще те убия, така че не ми помагай!
Давай, давай. Давай!
Хайде, скъпа! Хайде!
Ще ме изпреварваш ли, приятелю?
Разкарайте се!
Мръдни! Мръдни!
Хайде, скъпа, хайде! Хайде!
О, така ли?!
Разкарай се от пътя ми!
Идвам!
Махни се от пътя ми!
Ще спреш ли да се буташ?
Бен слиза от колата, а Кид се измъква през прозореца!
Ето ги тичат, тичат, тичат...
Равни са! Равни!
Красива е, нали?
Ето.
- Искаш да кажеш, че Кид е още вътре? - Да.
Какво става?
Вземам предпазни мерки.
Какво?
Просто не искам да отпрашиш с бъгито, преди да решим чие е.
Ей, аз сънувах същото за теб.
- Така ли? - Да.
Сънувах, че взе ключа от стартера, отиде до сейфчето,
сложи го вътре... и заключи шкафа.
Нали?
Искаш ли да го разиграем на карти?
Асата печелят. Който спечели, взима бъгито.
Не.
Слешай, да не се съмняваш в моята честност?
- Не. - Мислиш, че ще те имамя.
Да, точно така.
Съгласен съм да го разиграем на канадска.
Не.
Защото те е страх, че съм твърде силен, а?
Да, точно така.
Стига, момчета! Няма защо да се мразите един друг.
Много е просто.
Аз ще ви давам ключа за бъгито. И ако някой реши да го открадне,
ще трябва да дойде при мен. - Така е честно.
Но кой ще иска да се мотаеш тук?
- Кой ще иска да се мотаеш тук? - Ей, не се карайте, момчета.
Имам гениална идея, просто страхотна.
Ще-... щеше, щеше да е чудесна, но не мога да си я спомня.
- Хей, мой ред е! - Не, мой е! - Момчета, може ли да опитам?
РАБОТИЛНИЦА НА БЕН
Направете място за големия човек. Отстъпете!
- Да видим какво ще направиш, Бен. - Давай, Бен.
Какво ще кажеш за състезание с бира и кренвирши?
Как така?
Пиеш бира, ядеш кренвирш, пиеш бира, ядеш кренвирш.
Който пръв се откаже, плаща сметката и губи бъгито.
Добре. Къде?
Там. Прилича на уютно и тихо местенце.
- Кое е момичето? - Откъде да знам?
Живееш до лунапарка и не знаеш?
Откажеш ли се, значи печеля.
Отказваш ли се?
- Сервитьор! - Да, сеньор. - Ванилов сладолед.
С много сметана.
Ускорява храносмилането. Опитай някога.
Не, не, връщайте се! Спрете всички!
Паркът е затворен! - Как така затворен?
Ей така - затворен!
Следващият, който мръдне, ще го отнесе!
Внимание, моля! Паркът е затворен!
Лунапаркът е затворен до второ нареждане! Всички да напуснат!
Лунапаркът е затворен! Лунапаркът е затворен!
Знаеше ли, че ще хвърли това?
Не. Димът от пурата ми пречеше.
Приятно тихо местенце, а?
През седмицата е по-тихо.
Ей, изоставаш!
Ей, какво ще кажеш да се вдигаме ли оттук?
Добре!
Но тогава печеля аз.
- Излизайте или ще ви потроша! - Не, не трошете.
Е, какво казваш, предаваш ли се?
Знаеш ли онази история за заека и костенурката?
Да продължим някъде другаде, а?
- И кой е охлюва? - Не, костенурка.
Повече ми приличаш на жаба-бик.
Е, може да платим сметката по-късно.
Не искам да си тръгвам без да съм платил. А и храната не е лоша.
Да, но обслужването е малко шумно.
- Къде искаш да отидем? - Ти си шофьора.
- В Бирения салон? - Не, кренвиршите им са твърде малки.
- А бар Сан Диего? - Бирата им е твърде топла.
- Къде тогава? - Лос Каракалос, хубаво местенце.
Вземи думите точно от устата.
Излизайте или ще ви потроша!
Моля?
Казах да излезете?
Но защо?
Ако не излезете, ще трябва да потроша колата. Цялата кола!
Защо ще трябва да потрошваш цялата кола?
Защото трябва!
Какво каза?
Каза, че трябва.
Така ли?
Това звучи ли ти като смислен отговор?
Ей, почакайте!
- Съжалявам за твоята кола. - Съжалявам за твоята кола.
Е, бих казал добре свършена работа! Имам предвид добре свършена работа!
Нали? - Да, шефе!
- Искам да кажа - без разрушения! Нали? - Да, шефе!
- Да, шефе. - А сега изчезвайте! Всички!
Е, докторе? Одобрявате ли? - Това е загуба на време.
Казвал съм ви пак и пак, че
да си лош е добродетел, но трябва да я използваш правилно.
Много добре познавате качествата ми на злодей, докторе.
Наистина, доста лош, толкова съм лош, че направо тръпки ме побиват.
Чака ви още дълъг път. Страх ви е да сте истински зъл.
Благодарение на вас, докторе, станах доста непослушен.
Много се извинявам, сеньор! Добре ли сте?
- Следващия път гледай къде стъпваш, глупако! - Да, сеньор.
Тези инфантилни номерца ви дават фалшива представа за власт.
Трябва да сте наистина зъл, ако искате истинска представа за власт.
Недей, беше злополука. Злополука.
Така. Станахте свидетел на закона на джунглата.
Когато спънахте сервитьора,
понеже сте шефът, всичко беше за забавление,
но когато аз спънах сервитьора,
понеже не съм шефът, веднага ми скочи.
Или нека го кажа, в края на краищата, докторе,
аз съм Кралят наоколо. - Кралят? Кралят наоколо?
Крал на какво? Крал на този кокошкарник?
Крал на неколцина нещастни рекетьора?
Това са дреболии!
Под професионалното ми ръководство, с дълбоко навлизане в психиката ви,
може наистина да ударите големия джакпот.
Знаете ли защо ви предложих да ударите бирарията?
Очевидно е - за да ги подплашим и да си платят да ги защитаваме.
Не! Не! Не! Не!!! Глупак! (нем.)
Сега,... ще изслушате плана ми.
Трябва да сплашите хората,... за да напуснат лунапарка.
И на негово място,... - Ще построя голям жилищен блок.
Не жилищен блок! Ще построите небостъргач!
Най-големият в света.
- Яко, яко! И ще е само мой, нали? - Да, ще е ваш и мой също.
- И ваш също? - Взимам апартамента на последния етаж.
Успокойте се, какво ви яде?
- Натягате се за повишение, а, докторе? - Едва ли.
Знаете, че го заслужавам.
С моята психология ще постигнете повече победи.
Вие ще сте Кралят на замъка и ще бъдете много богат.
А аз ще съм богат 10% от вашето.
Не разбирам, никога преди не се е случвало.
Това е съдба.
Едно от нещата, които не понасям, са биячите.
Биячи, а? Какво ще кажеш за един удар по врата?
Хората, които разбиха бъгито ти, бяха биячи.
Не го казвай.
- Ей, знаеш ли какво? - Не... и не ме интересува.
Искаш ли да знаеш какво ще ти кажа аз:
след като бъгито го няма,
защо не си вземеш камиона и не си вървиш?
Добре, тръгвам си.
Отивам право при биячите за чисто ново бъги.
Чисто ново бъги.
Тръгвам.
- Какво чакаш? - Теб.
Да, но ако не се упражняваш, хорът разбира се няма да те вземе.
Звучиш като жаба-бик. - Така е.
Защо не идваш?
Щот проблеее-миии бол ще иии-мааа...
Добре.
Но ако си върна бъгито, ще е само за мен.
Ще го вземеш от тях друг път.
Но ще си е само мое.
Моля те, аз, аз трябва да упражнявам партията си.
Тогава ще е само мое.
- Ей, ама ти дори не знаеш кой потроши бъгито ни? - Знам, знам.
Един наистина лош човек. Много,... много зъл.
- Може ли да имам удоволствието? - Удоволствието е изцяло твое.
- Ей! - А, заповядай!
Ей, шефе, (исп.)
тези двамата от сутринта се опитват да влезнат, но аз ги изритах.
Успокой се, ще се върнем точно за следващия танц.
- Отърви ме от тях! - Успокой се!
Не се притеснявайте и без това си тръгваме, след като ви кажем нещо.
- Искаме да ви кажем 3 думи. - Четири.
- Защо четири? - Ние искаме нашето бъги.
Да, четири думи. Ние искаме нашето бъги.
Бъги? Какво бъги?
Колата, която ни потрошихте.
Не биваше да правите това, сър. Бяхме много привързани към него.
- Осъзнавате ли с кого разговаряте? - Да, да.
Нищо лошо не ви мисли. Просто заради алергията му.
Кажи му!
Не мисля, че знаете кой съм аз!
Да. Ти си този, който потроши бъгито ни.
И ще ни купи ново, нали? - Да, шефе! Съжалявам.
Това тук са имената ни и адресът ни.
Искаме го точно каквото беше. Чисто ново пясъчно бъги
и моля бъдете така добри да ни го доставете вкъщи.
Имате време до утре на обед. - Иначе?
Иначе... Иначе?
Ами... Иначе...
Иначе ще побеснеем.
Ще полудеем.
Между другото, не... не забравяйте: не кое да е пясъчно бъги.
Трябва да е червено със жълт покрив.
Мислите да ги оставите и да им се размине, нали?
Не! Не! Не!!! (нем.)
Цялата ви психика е объркана.
Сега, моля ви, чуйте мъдростта на професор Фройд.
Тези двамата тук са просто деца, непораснали мъже.
Те мислят, че вие сте фигурата на бащата.
Вие сте бащата, а те искат своята малка играчка от вас.
Те искат своето малко пясъчно бъги.
И вие смятахте да им дадете тяхното малко пясъчно бъги.
Не! Не! Не!!! (нем.)
Вие ще бъдете строгият баща.
Ще ги напляскате, ще ги напляскате, ще ги напляскате добре.
И... тогава ще имате две добри, послушни дечица.
- Атила! - Да, шефе?
- Погрижи се за тях? - Да, шефе.
- Трябваше ли да му махаш? - Просто бях учтив.
- Момко, бая мръсна беше, нали? - Да, нямах време да я измия.
Не мисля, че схванаха, че си искаме бъгито.
- Не мислиш? - Не мисля. Така че по-добре да им го кажем направо.
Да вървим.
Мисля, че този път схвана.
Ей? Казах, че този път той схвана смисъла. Как мислиш?
Съмнявам се.
- Искате ли нещо за пиене? - О, да. - Разбира се.
Рестото ти.
- Е нищо ли не печеля? - Не, не я накарахте да направи обиколка.
Разкарайте се!
Три пъти.
Изберете награда, сеньор.
Това си е доста сила. Няма да ти е лесно да го убедиш.
Този тип е силен.
- Искате ли да опитате, сеньор? - Да.
Шест пъти! Нямам повече награди.
- Аз мисля, че схвана. - Аз мисля, че не е.
Схвана, щом кажа схващай, схваща, схващаш?
Защо тогава го следваме?
Аз не следя него, а следвам теб, идиот.
Между другото, защо те следвам?
Познай от два пъти.
Схванах.
- След теб. - Просто влизай и млъкни.
- Какво става? - Влизай, водата е приятна.
- Да бе, водата е приятна! - От какво се притесняваш?
От всичко.
- Не го е направил нарочно? - Нарочно го направих.
Аз също.
Не, не го правете!
Казах ви!
Ела тук, некадърник такъв!
Хайде!
Не сега!
Не му е сега времето!
Не сега!
- Значи, всичко е било засада. - Сега ли?
Хайде, ставай!
Сега виж, ще докарате бъгито утре до 12 ч. Ясно? - Ясно.
Чакай, не сме свършили. Не кое да е пясъчно бъги.
Трябва да е червено със жълт покрив. - Ясно.
Слушай, Бен, бъгито, което искате, трябва да е червено, нали?
И покрива да е жълт? - Да, точно така.
О-о-отне ми цяла нощ да... да го сглобя.
Може би изглежда малко остаряло, но поне не е много скъпо.
По-добре вземи това бясъчно пъги и не се бъзикай с онези хора.
Знам ги как разговарят. - Нали, а? - Може да боли.
О, нека ти разкажа, Бен.
Аз-ъ, аз бях голям гангстер.
По-полека, Джеремайа.
- Е, не се разбирах с шефа. - По-полека.
Добре де, бях, бях готвач в любимия му ресторант.
- Да. Така е по-добре. - Откъде знаеш?
Разправял си ми го хиляда пъти.
Златното момче е станало рано тази сутрин.
Търсиш компания за чай и приказки? - Да. И малко чеснов хляб.
Сега ето... така.
Готово.
Ей, къде отиваш?
Ей там. След тежък ден на тялото му трябва почивка.
Не забравяй, че чакаме гости в 12 ч.
- Защо трябва да заминаваш? - Защото тук ще строят небостъргач.
Искаш да кажеш, че ти си тръгваш, а аз оставам?
- Ъхъ, така е. - Да, като се замисля,
да излезеш с мен не е нещо, което се случва всеки ден.
Исках да кажа, че съжалявам, че трябва да си тръгна.
Родена съм тук. Кой знае къде ще се озова?
Горе на колелото. То се върти ли, върти и
Земята и тя, но това... не е наша работа, нали?
Да се надяваме, че няма да ни видят.
Нищо няма да правим, само разглеждаме, нали?
Не, недей! Паркът е затворен. Иначе ще го взривят. Така казаха.
Била ли си в лунапарк без музика?
След 2 мин. сме там, шефе.
Край.
Отлично! Искам ви там точно в 12 ч.
Разбра ли ме?
Разбрах.
Супер идея, докторе. С това радио ще следим веселбата отдалеч.
В 12 ч. ще стане интересно.
Технология, ефективност, организация.
Не може да сте добър началник, ако звучите мекушаво.
Да звуча мекушаво...
Слушайте грохота на ХХ-ти век.
Ето ги! Казах ти, че ще дойдат заради нас.
Не, заради мен идват.
Не се притеснявай. Ще се видим след малко.
10 минути?
12 часа е.
Дойдохме да доставим червено пясъчно бъги със жълт покрив.
- Къде е то? - Къде ли?
Точно пред очите ти.
Красиво е, нали?
О, да! Красиво е.
Погледни го само.
Добре ли си?
Докараха пясъчното ни бъги, ето го тук.
- Да, красиво е. Благодарим ви. - Благодаря, да.
Красива е, нали?
Виж ти, ярко червено и със жълт покрив.
Точно каквото исках. - Точно каквото искахте. - Така е.
Е, шефът каза: "Дай им каквото искат."
Ето го!
Така действа шефът, искаш нещо - получаваш го, нали?
Така е.
О, точно така е.
Нека да го пробват!
Хей, момчета! Направете едно кръгче!
Добре.
Какво има?
Слушай, какво мислиш...
Не знам,... не е лошо, но се надявах да е повече...
повече... сещаш се. - Да, аз също.
- Нали? - Да.
Какво има? Не разпознавате ли нещо хубаво, като го видите?
Да, точно това е, не мога...
не мога да го видя!
Не може да правиш така!
Какво става? Край.
Оставете ме. След него!
- Готови ли сте? Тръгвайте! - Готови! - Тръгвайте! Тръгвайте!
Давай! Давай! Дав-дав-дав-дав-давай, давай!
- Къде отиде? - Ей там.
Ще ме пуснеш ли?
Той ми взе мотора-а-а!
Какво стана?
Случи се неизбежното, шефе.
Счупи ли му ръката?
Не още.
Върна ли се?
Кой се е върнал?
Върнал се е!
Край и прекъсвам сега!
Говори по-силно, човече! Говори по-силно!
Какво става там?
Ще се повозя малко с момчетата ти.
Ало, ало! Какво...
Подхлъзнах се.
Всичко е наред, шефе. Малко трудно караме с тези професионалисти.
Съжалявам за това.
Слушаш ли ме, шефе? На живо от вашия репортер:
Аз намалявам, той замахва, аз се навеждам, той не вижда дървото и
се забива право в него.
Той замахва, аз завивам и той пада!
Какво става? Какво става?
Ей сега ще ти се обадя, шефе!
Той замахва,... аз се наве-е-еждам,
ритам го и...
Мисията изпълнена. Край!
Добре ли мина?
Беше страхотно!
Справихте се отлично, момчета!
Благодаря, сър.
Чу ли как се размаза нещастникът в това дърво!
Да, но нещастникът по една случайност е от нашите хора.
Престани, плашиш кравите!
Ох, подхлъзнах се!
Какво става, кажи ми?
Шефе, веселбата върви с пълна сила!
Ей, какво е това?
Мисля, че едно от момчетата се присъедини към флота.
Мръсен предател, дано се удави!
Казвал съм ви и преди: вашият садизъм е загуба на време.
На мен пък ми харесва! Давайте в същия дух! Какво чакате?
Спокойно, генерале, правим всичко по силите си.
Ей, приятелю!
Да се заемем с големия.
Не, недей! Недей!
Край и прекъсвам...
Какво е свършило, кой е прекъснал?
Веселбата свърши, шефе. Край и прекъсвам.
Веселбата свърши? Не можете така...
Ще ви убия, ще ви убия!
А моят чудесен план пропадна, ще взема 10% от нищо.
Мислите, че сте голяма работа, ама не струвате и пет пари.
Къде са другите? Намерете другите!
Какви други? Сигурно всички кървят.
Знаех си. Трябваше да пратим 50, 100, 150...
И цяла армия да бяхте пратил - все тая.
Следващия път ще пратя и няма да е така.
Ето,... виждате го - Паганини.
Паганини - най-добрият унищожител на хора на пазара.
Уцелва от раз. Един изстрел и си мъртъв завинаги.
Той е така наричаният виртуоз. Няма съмнение, че Паганини
е най-инструменталния член на Чикагския подземен свят.
За нищо на света не се разделя с красивия си инструмент -
Ремингтън 7070 Рипийтър.
Той е сериозен играч, хитър, умел, ловък и умен също.
Нищо не го плаши. Той няма чувства, няма сърце, няма милост. Нищо.
Този Паганини е рецептата ми за вас.
Само два изстрела от магичния му Рипийтър и...
нямаме повече проблем.
Не струва като фъстъци, но... какво да се прави.
Можехме със същия успех да им купим щайгата -
едно проклето, скапано, прогнило пясъчно бъги.
Не! Не! Не!!! (нем.)
Те играят по психологията "двойно или нищо".
Дадете ли им пясъчното бъги и те ще поискат
Боинг 747, ако им дадеш Боинга, ще поискат небостъргача ни.
За хангар.
- Какво става? Върнаха ли се? А, къде са? - Кои?
- Пичовете с моторите. - Какво има, страх ли те е?
Шубе те е, а?
Не. Просто не искам да наранявам повече онези мекотели.
- Не ни върнаха пясъчното бъги. - Да.
И какво?
Трябва да ги предупредя, че съм бесен.
Е, аз пък не съм... и ако не ти харесва, да се разделяме.
Слушай, има един мъж, облечен в черно в черна кола, точно отсреща.
Би ли го характеризирал като убиец?
Ами ще обмисля тази вероятност.
- Като почне стрелбата, край на веселбата. - Остави го на мира.
А той дали ще остави нас на мира?
Как мислиш? - Не разчитай на това.
Ами,... ще се видим по-късно. - Ще се опиташ да го изненадаш ли?
Не, взимам го сериозно. Изчезвам оттук.
- Не, не! Достатъчно! - Достатъчно, разбира се, да.
Да продължим от... цифра 4 - мъжките гласове.
Едно, две, три, чет'ри...!
Трябваше да се опиташ да го изненадаш.
Много далеч беше.
Внимавай!
Когато можеш, погледни там горе.
Виждал ли си го преди?
Да!
Как е влезнал тук? - Трябва да ме е проследил.
Не ми се умираше сам.
Не, не, не! Не е възможно! Не!
Извинете ме.
Едно, две, три, чет'ри...!
Не, не е възможно!
Вървете си на мястото! Веднага!
У мен е.
Наздраве! За вашата гениалност и моята лошотия.
Винаги харесвам вашите планове, докторе,
особено когато проработят. - Което е винаги.
- Кой е този? Не каза ли, че... - Не му, не му обръщай внимание.
Не го гледай. Просто го пренебрегни.
- Да пренебрегна това? - Ами, ами...
- Едгар, аз... - Наистина, скъпа, не му обръщай...
- Достатъчно, благодаря. - Не му давай бакшиш, каквото и да прави!
Какво има? Какво става, докторе? Тази музика?
О, просто някакъв луд глупак.
Не искам никакви улични музиканти в моя ресторант.
Изхвърлете го!
Добре, да вървим! Навън! Навън!
- Ръцете! - Чии ръце? - Твоите ръце! - Моите ръце?
- Да! - Къде? - На масата!
Сега ги виждаш, после ги виждаш пак, винаги ги виждаш! Хайде!
Ти се предполага, че си големият шеф тук, познаваш ли този?
Хайде! Дай ми отговора, край!
- Да, знам го, това е Джеремайа. - Джери кой?
Беше готвач тук. Отличен в кнедлите.
Не! Не! Не! Не! Не! Не! (нем.)
Вместо това интуицията ми казва, че това е истинският ни враг.
Този майстор на кнедли е мозъкът.
Без него, тези две момчета ще са като овце.
Те са инструменти в ръцете му.
Трябва да ударим него, за да ги унищожим.
Какво се мръщиш? Какво съм направил сега?
Заради теб ме изхвърлиха от хора.
И не само това, ами за малко и да ме убият.
- Наистина искаш да си вървя? - Точно така.
Щом искаш това бъги, иди си го вземи сам.
- Ще се видим. - Само случайно.
Не, не ме удряйте повече, нищо не знам. Моля ви...
Джеремайа,... Джеремайа, това съм аз, Бен.
Ти си...
Пребиха ме, защото мислеха, че аз стоя зад всичко това.
Кажи им, Бен, моля те, аз съм никой. Не съм замесен.
- Какво правиш тук? - Ами просто минавах,
чух музиката и си казах:... - Какво?
"Защо да не се позабавлявам?"
Какво искате?
- Отваряй! - А ако не отворя, какво?
Ще побеснеете ли?
- Вече сме бесни! - Вече сме бесни!
О, колко жалко, ние пък си прекарваме страхотно.
Но не мога да ви пусна. Виждате ли, това е частна забава
и нещастници като вас не са поканени.
- Наистина ли ще го направиш? - Да.
Още ли си бесен?
- Да. - Аз също.
Разкарай се!
Не ръката, трябва ми! Трябва ми-и!
Ще ти помогна! Ето!
Разкарайте се!
Не ръката!
Вкарвам десен, ляв-десен, ляв-десен, ляв-десен и пак...
Не косата! Не за косата! Не коса-а-а...
Това е нелепо. Махам се оттук.
Чук-чук!
- Кой е там? - Аз съм тук.
О, Боже!
Да, един момент!
За мен ли е?
Няма никой тук.
- Не, не, не. - Не, трябва ми... - Ръката му трябва.
Готов ли си?
- Какво ще кажеш за обслужването? - По-добре е от ходенето.
Ама, само недей да свикваш.
Елате навън!
Спокойно, старче, няма нищо.
Мисля да...
Може ли?
Моля!
Бидейки благоразумни по природа и нежни по сърце,
ви даваме тези, преди да сe...
...оттеглим. - Оттеглим.
Паркът е отворен! Заповядайте!
- Хей! - Следвай ме!
- Страхотно е, нали? - Супер, просто невероятно.
Хубаво е, нали?
Да го разиграем ли на карти?
Не.
Да играем на канадска борба, а?
Не.
Какво ще кажеш за състезание с бира и кренвирши?
Къде?
превод Вацата - zvan@abv.bg
корекции и песен Nikter