ДЕЛТА представя
самолет DC-3
АВАРИЕН ИЗХОД
комикс с ПОПАЙ-МОРЯКЪТ
- Скоро ли кацаме? - Ъхъ.
Като наближим медународното летище изхвърли остатъка от горивото.
По това време на деня всяка минута има излитане.
Боинг 707
Боинг 727
DC-8 на БРАНИФ Международни, Тексас, фалирала през 1982 г.
Чесна или Кънвейър
нашите пичове с димящ DC-3
Боинг 727 на АВИАНКА, Колумбия
643, имате разрешение за излитане. Вятър спокоен.
вероятно DC-4
643, прието. Излитането разрешено.
Пистата е чиста. Пистата е чиста.
- На бас, че ще се блъснем. - На бас, че ще се дръпнат.
Синове на най-великата кучка! (исп.)
Внимание, пожарна, тревога, тревога!
Излезте на писта 25, бързо!
Лима-Лима-Браво-Янки-Зулу/LLBYZ, приемате ли, освободете пистата!
СЛЕДВАЙ МЕ
Kопелетааа...!
Следващия път ще тръгна пеша. Привет, Мария, пълна с благодат,...
Винаги е гот да се върнеш вкъщи, а?
Главният пилот на самолет LLBYZ да се яви
незабавно при Ръководител полети!
Звучи ядосан, а?
Ще я паркирате ли, моля? Благодаря.
Ше знаеш, дамата е права. Приличаш на служител от паркинга.
Пак летим в небе, -
Пак летим в небе, ТЕРЪНС ХИЛ
на високо ний... два-ма с теб, ТЕРЪНС ХИЛ
- БЪД СПЕНСЪР
Пак летим... свобод-но, ех, БЪД СПЕНСЪР
всички са зад нас... там долу. ДАВАЙТЕ ОЩЕ, МОМЧЕТА! /ДВЕ НЕБЕСНИ КУЧЕТА НА ПЪТ ЗА АДА/ (1972)
Пак летим в небе,... луди ний със теб,
за-рад тръпката летим и пак летим сценарий ДЖУЗЕПЕ КОЛИЦИ, БАРБАРА АЛБЕРТИ, АМЕДЕО ПАГАНИ
и знай,... че те ис-кат така сценарий ДЖУЗЕПЕ КОЛИЦИ, БАРБАРА АЛБЕРТИ, АМЕДЕО ПАГАНИ
и знай,... че те ис-кат така - -
да са с нас... тук се-га... в небе-са.
Щом полит-нем пак... чезнат мисли вси... на-да-леч.
И усе-щаме звезди... как докос-ват ни... в очите.
Там във ви-сини.. как се ре-ем ний.. и се спускаме надолу пак и пак,
но знайм... туй е про-сто една... мисъл в наш-та глава... и мечта.
музика ГУИДО и МАУРИЦИО ДЕ АДЖЕЛИС
оператор МАРЧЕЛО МАСЧИОКИ
С птица сре-бърна... гоним Слън-чо ний,...
а той крие се и бяга пак и пак,... но, ех,
туй е са-мо игра,...
а живо-тът тече... все така. режисьор ДЖУЗЕПЕ КОЛИЦИ
Полицай! Открихме я на ~ 160 км от тук. Ще се погрижиш, нали?
Чичо Салуд! (исп. Салуд - Здраве, Здравенякът)
- Как е госпожицата-маймунка? - Добре съм.
- А сестрите ти? - На даскало, скоро ще се върнат.
- Как вървят работите? - Както винаги, но всичко е екстра.
- Кларита/Светле, лекарството. - Пак ли пристъп?
Старата история, а?
Слушай, Насо, ако не беше роден лъжец, какъвто си, щеше да признаеш,
че не си очаквал тази бракма да стигне дотук.
Ти ни нае да свършим работа. Изпълнихме нашата половина.
Така че стига охка и изпълни твоята.
- Какво каза той? - Каза, че ни дължиш по 250 на всеки.
- Плати им, тате, хайде! - Нали знаеш... нямаме пари.
Няма да ти струва нищо да им напишеш чек.
- Ще вземете ли чек? - Добре.
Аз не. Искам в брой. И ако не ги извадиш...
Как сте?
А ти? И тя ли ти е дъщеря?
- И дано е читав. - Ти пък.
- Чао. - Чао.
- Здрасти! - Здрасти!
Мога ли да ви помогна?
Да, определено.
Здрасти.
Хей, Салуд тук ли...? Тук е.
А тоя?
Браво. Не е лошо.
- Какво ще кажеш за една игричка? - Защо не.
- И аз ще играя. - Нали каза, че те боли главата?
Никога не съм се чувствал по-добре.
Хайде, отмести се.
- 100 на игра? - На удар.
Добре, на удар.
- Чу ли последното за Насо? - Какво?
Чекът беше невалиден/непокрит.
- И как го осребри? - Даде ми на заем.
Малоумник.
- Може ли? - Да. - Защо се косиш, имаш парите.
Защото ми писна от твоите номера.
- Иска да му направим услуга. - Друг път.
Виж, той е в труден период.
Е, вече успя. Причини ми главоболие.
Да разбием един двумоторник и ще вземем застраховката,
чиста работа, викаш, без риск, а?
- Казах ти, изправен е до стената. - Да, но ако ни лепнат катастрофата,
застрахователната ще ни гепи и ще свършим зад решетките.
Ако я караме така, няма да сме живи да разказваме.
- Добре, ще го направя сам. - Проклето си прав, че ще си сам.
Е?
Само минавах.
- Местоназначение Салтарем. Екипаж? - Ние.
Освен ако не ти е проблем? - О, урежда ме.
- Запишете ме в списъка. - Вече сте записан.
- Кой ви даде този полетен лист? - Пичът, който звънна снощи.
- Кой? - Аз бях.
Казах си, ами ако Салуд си смени мнението.
Не каза ли току-що, че идваш? - Не. Искам да кажа, да.
Това решавам аз.
Направете ми услуга и задраскайте името му.
- Дай ми химикалка. - Нямам.
- Аз имам. - Но не му трябва.
пачангааа :)
Поне Насо даде ли ти достатъчно пари да се върнем?
Ей, на теб говоря. - Какво?
Парите, ще стигнат ли да се върнем?
Ще му звъннем като стигнем.
- Измисли ли къде ще приводняваме? - Южно от Салтарем.
Малко е встрани, но достатъчно близо до града.
Ще бъдем там след около половин час.
Пусни радиото и дай тези координати като отправна точка.
Така ще си мислят, че сме се разбили тук.
А престааш ли си, наистина да паднем там долу.
Ало, ало, тук Делта-Браво-Фокстрот- -Танго/DBFT, вика залив Марантао.
Звуча ли ужасен? - Да, споко, продължавай.
Ало, DBFT, викам кула Марантао. Викам кула Марантао.
Тук Марантао, тук Марантао. Чувам ви ясно, чувам ви ясно.
Тук 619, Делта-Браво-Фокстрот-Танго.
Летим от Мазапан за Салтарем.
Курсът ни е 3-3-0.
Теч в хидравличната система, повреда.
Летим трудно.
Лоша връзка. Лоша връзка.
Изчислената точка е... Да му кажа ли?
Давай, така и така си летим.
Ньоу-ньоу-ньоу-ньоу, тук 619, 619.
Делта-Браво-Фокстрот-Танго летим от Мазапа-а-а-а-а-а-....
...за Салтарем. За Салтарем. Курсът ни е ньоу-ньоу-ньоу-ньоу
три-три-три-три-нула- -ууу-оууу-...
Боже мой, над джунглата са. Опитай да хванеш точните им координати.
Предайте координатите си, приемате ли?
Изчислената точка е 05°25' ю.ш., 61°08' з.д./Венецуела
Вие сте на над 300 км оттук. Приемате ли?
Знам, Айнщайн.
А сега ни измъкни оттук.
Губим височина.
- Да вземем да приключваме, а? - Защо?
- Защото наистина губим височина. - Знам, нали и аз това му казах.
Ало? Ало?
Този убиец! "Без риск. Чист и спретнат план, а?"
Това е летящ капан за плъхове! Боже, Велики Боже, Боже Велик!
- Шубето, а? - Не-е-ЕЕЕ-...!
О, мой Боже, моля те, спаси ме, ще се поправя!
Салуд. Салуд! Салуд!! Салуд!!!
Шубето, а?
- Защо? - Кимберлит. Не струва нищо.
- Изглежда ценно. - Изглежда, но е пълен боклук.
Не си личи, докато го пречистваш от потока.
Кажи на приятеля си да внимава с пираните.
Салуд! Спри се! Пирани.
- Как така? - Вие трябва да сте двамата пилоти,
които катастрофираха в гората Марантао миналия месец.
- Как разбра? - Новините стигат бързо в гората.
Освен това го прочетох във вестника в селото.
Считат ви за изчезнали. - Колко мини има наоколо?
- Твърде много. - Колко далеч е селото?
На два дни пеша.
- Накъде? - Натам.
Няма път, но няма да се изгубите, щом имате компас.
Малария?
Не. Имаше бой снощи. Пият и се напиват.
И като се напият се сбиват. А като се сбият винаги има убит.
Пиенето тук убива повече хора от маларията.
- Може ли аз? - Разбира се, заповядай.
Ти не пиеш, нали?
Не, пипнах малария. Но не ми пука. Ще мине, ще оцелея.
И аз искам да оцелея. Не се обиждаш, нали?
А, виж ти, джубокс в джунглата, а? - Да, г-н Иърс/Ушев ни глези.
Даже получаваме комикси. - Господин Иърс.
- Кой е г-н Иърс? - Яж.
Който търси намира. Който намира - продава.
А само г-н Иърс купува всичко.
- И ти ли си златотърсач? - Да. Златотърсач.
Златотърсачите се конкурират помежду си, но не с г-н Иърс.
Тук е като в глутница.
Потоците донасят камъните към долината, но са много малки.
Но е почти невъзможно да откриеш такъв, който да ти осигури бъдеще.
Сериозно говоря. Търси се количеството, не за качеството.
И този, който купува е г-н Иърс.
14 г. си търсил и нищо не си намерил?
О, да, намерих много. Находище скъпоценни камъни,
достатъчни да ти направя корона като на цар Мидас, млади приятелю.
- Здрасти, Шаро. - Гледай ти!?
- Какво? - По принцип той не обича градските?
Ами, изгубихме градската миризма преди два месеца.
Изглежда мило куче. Ходи ли на лов?
О, да, за смарагди.
Значи се появи най-сетне, а, пилоте?
Винаги има допълнително за един ас. - Благодаря.
Кои са тези, двамата бедстващи от Марантао?
Да, авиаторите.
Ковчегът беше бая голям, а? Как ли са изпълзяли от него?
Не е толкова трудно. Хлебарките изпълзяват отвсякъде.
- Мислиш ли, че ни бъзикат? - Не.
Бум-ката-прас-ката! Ето го папането.
Бум-ката-прас-ката! Виждаш ли как става белята?
Бум-ката-прас-ката!
Това не беше хубаво. Може да се обиди.
Вече се обиди.
- Погрижи се за него, а? - Кой, аз ли? - Да, ти си ял.
Ела ми.
- О, сигурно се майтапиш? - Хайде.
Не може да убиваш хора само защото не се държиш на краката си.
Ставай, ас.
Какво чакаш?
Наистина реже.
Каза ти, че те чака.
Слушай, ако призная, че си прав, ще се откажеш ли?
- За какво да съм прав? - За всичко.
За всичко, а?
А, не, само се шегуват.
Доста добре за авиаторче.
На бас, че приятелят ти ще е добър на стрелички.
Не, май не познах.
Хей. Няма само с него да си играете, а и с мен.
А това е Огъстъс. Ще ви отведе в града.
Обикновено се връща празен.
Хайде, Плата/Сребро, Мангизлията. Тръгваме си.
Почваме ли?
Както искаш.
Ей, ще ти покажа един номер. Дръж. Нападай. Давай, давай.
Готов ли си? Хайде.
Ти ме нападаш, а аз те удрям в корема, в устата...
и ти разклащам зъб. Хайде.
Удар в корема, удар в устата.
Да видим зъба. Я провери.
Да, да, просто дръпни.
Видя ли? Винаги работи.
Ела. Хайде, де, ела.
- И ти работиш за тая дружина, а? - По-добре да не работя срещу тях.
Возиш ли провизии за лудите търсачи, всъщност бачкаш за г-н Иърс.
Да развиваш собствен бизнес не е много здравословно тук.
Г-н Иърс не обича конкуренцията. Глътка?
Не знам защо, но тоя пич Иърс ме тревожи.
Та както казах, г-н Иърс е мащабен предприемач.
Има много самолети, но му трябват пилоти.
Ако искате, ще пусна слуха. Г-н Иърс плаща добре.
Какво ще кажете? - Ами... - Не, не ни интересува.
Слушай! 50% в партньорство, значи, че и двамата взимаме решенията, а?
- Значи теб те интересува? - Мен? Не.
Е, ако си промените решението...
Това, което ни интересува сега е телефон.
Сеньорът с международния разговор?
Къде е сеньорът с международния разговор?
- Ало? Кларита, как си? - Екстра. Екстра сме.
Как си ти и чичо Салуд? - Супер сме. Кларита е.
Дай ми баща ти. - Притесняват ли се за нас?
Какво? Кой се грижи за теб?
- Какво вика? - Аха, Алисия е там. Добре.
- Какво ви-... - Млъкни! Нищо не чувам.
Да, ето ти го Салуд.
Малката иска да те поздрави.
Мъртъв ли е?
Пак ли в затвора? И без пари.
Кога ще се върнеш, чичо Салуд?
Ами... скоро... много скоро...
- И сега? - Трябва да има начин да изкопаем малко пари оттук.
- Да бе, с лопата и кирка. - Имам идея.
- Ще летим за г-н Иърс? - По-добро, ще летим за себе си.
Да бе, на метла.
Мисля, че това е единственият модел в света.
Дядо ми е долетял с него от Северна Америка. - Дядо му?
Не е в идеално състояние, но... ако искате да го погледнете, вървете.
Може да го изплащате по малко, т.е. ако го измъкнете от платнището.
И нищо в аванс?
Искате да кажете, че имате и за аванс?
Съжалявам, казах ви.
Какво мислиш? - Мисля,...
мисля, че няма да полети никога!
Добре. Договорихме се значи.
Липсват 2 бутала, теглич, магнит,
50 м платно, 6 вертикални рейки. Иначе е в идеално състояние.
Млъквай и ми помогни.
- Червата ми. - Добре.
Ще се върна скоро, чакай ме!
- Е? - Да опитаме.
Давай.
Скапан кучи син, сега пък какво?
Да видим кой е по-голям инат, аз или ти.
- Помощ? - Трай там.
- Едно рамо? - Не.
Това е личен въпрос между мен и него.
Помощ, Плата! - Спри го!
Дръж опашката, аз ще опитам да се кача!
Ский как се возя! Давай, качвай се!
Цял товар бира.
Чакайте! Чакайте ме!
Искам... искам бира.
Барът затвори.
- Отворете го пак. - Съжалявам, пич, закъсня.
И бутилките изядоха.
- Това е заговор. - Не, просто е жажда.
- Колко искате за това? - За кое?
- Кацата за лед. - Колко да му вземе?
- Барът черпи. - Барът черпи.
- Веднага ли тръгвате? - Да, но утре пак ще има дневни доставки.
- Значи мога да си поръчам? - За вдруги ден.
Защото за утре всичко е резервирано.
Не може да постъпвате така.
Кой превари, той завари. Важи и за теб.
Добре, избери си нещо, което искаш. Но само едно нещо.
Ще опитаме да ти го докараме. - Едно нещо?
Не е лесно. - Да кацнеш тук също не е лесно.
Само едно нещо. Само едно нещо. Сладолед!
От години не съм вкусвал сладолед. Ще ми докарате ли 2 галона/8 л.?
- Сладолед? - Да.
Ако ми докарате 8 л. сладолед ще ви дам това.
- Имаш го. - Сметана, ванилия и шоколадов. Става ли?
Разбрах, сметана, ванилия и шоколадов.
Слушайте, предупреждавам ви, ако се бъзикате, ще ви...
Имате ли цигари?
- Всички продадени. - Ето, безплатно. Тя ти е до утре.
Хайде, махни това, ако обичаш, че се нервирам.
Огънче имаш ли?
- Какво избираш, чифт или тек? - За какво?
Един от нас трябва да остане. Сам каза, че иначе няма да отлепи.
Освен това, малко екипаж - повече тонаж.
Ще се редуваме. Един ден аз оставам, друг ден ти оставаш.
Какво избираш? - Губещият остава?
- Аз избирам четно... две. - Нечетно.
- Това е четно. - Не се брои.
- Защо? - Не бях готов.
- Сега готов ли си? - Да. Четно.
- 3. Нечетно е. - Голямо си лайно.
Няма що! Каза чифт или тек и аз останах да умра от глад.
Виждаш ли? Можеше да е ягуар. Нямаше да имаш никакъв шанс.
А, трябва да си внимателен в царството на животните.
Нямаш ли си друга работа нощем, та обикаляш и плашиш хората?
Не идвах за теб. Само те предупредих как са нещата.
Мислех, че ти трябва помощ.
Защо, уплаших ли те? - На това ли му викаш помощ?
Абе по-добре да те е страх, че ще те изяде ягуар,
вместо да си стоиш в тъмното, което няма да ти е от полза.
Ела, виждам, че не вдяваш на празен стомах, идвай.
Колибата ми е наблизо.
Хубаво, де, нали каза, че колибата ти била наблизо?
Ами реших да те разведа до едно място да ти покажа нещо.
- Какво? - Виждаш ли тази планина?
- Коя от всичките? - Високата.
Усещаш ли, че ти говори? - Не.
На половината път до планината, където почва гората има 3 кръстчета.
- А! Е, и? - Аз ги поставих с двете си ръце.
Мислех, че ще те заинтересува.
Един луд вече ме накара да си изскубя косите
и повече не мога да понеса, разбираш ли?
Освен това не съм ял нищо цял ден.
Вместо да ме нахраниш ми показваш планина, а?
- Добро е. - Добро, а?
Хей, виж там!
О, спокойно, това е Агнес. Не би наранила никого.
Просто я мъчи жегата. Това е. - Мъчи я жегата ли? - Да.
Би ли излязла за малко? Разходи се да подишаш въздух.
Храната ти е готова. Ето.
Мирише страхотно. Искаш ли да хапнеш?
Не, първо трябва да се погрижа за Артур.
Докато се занимавах с теб, забравих за бедния стар Артур.
Ела, Артур! Съжалявам, че тази вечер вечеряш по-късно.
Разбираш ме, нали? Но имаме важен гост от града.
Сега. Не! Не! Не така. Дръж се прилично.
- Наздраве. - Наздраве.
Слушай, старче. Съжалявам. Ядосах ти се там за планината.
Но като съм гладен, не знам как, но изпадам в лошо настроение.
Не бих се притеснявал, сещаш се, всички сме малко ку-ку тук горе.
Помня преди години, толкова отдавна имаше трима там горе. - Къде горе?
- Там в планината. - А! В планината, да.
Трима неразделни приятели. И винаги се качваха заедно,
вечно заедно. - Вечно заедно.
Един ден чухме стрелба там горе.
Хукнахме да видим какво става и ги открихме всичките мъртви.
- Всичките? - Да.
Явно се бяха избили.
Другите викаха: "Ха, явно са се поскарали."
"Да, ама защо са се избили! Как са стигнали дотук?"
"О, не се коси, остави ги на лешоядите!", така казаха.
Като последен ритуал. - Последен.
Затова реших да ида горе и да видя.
И... точно почнах да копая гробовете на тези трима нещастници,
когато разбрах всичко.
Никога не бях виждал такова нещо.
Не бяха обикновените камъни, които намираш в потока, о, не,
беше находище, голямо находище. Огромно, гигантско.
Цяла планина, планина от гигантски смарагди.
Големи като юмрук.
Това беше само встъплението. Сега идва симфонията.
Не, не, чакайте, нека ви кажа.
Сега искаш да говориш. Но преди езикът ти беше завързан.
- Мислех, че знаете. - Не, знам само, че от седмици
никой не е идвал от Фоса Гранде.
Нормално е,... всички са там... продават им камъните.
Това е. Взимат на по-ниски цени но са ни по-близо и продават стока.
Кажи на Мама Маргарита, че ако тази вечер не е телешко с банани,
ще я удуша.
Не, тази вечер има промяна. Тази вечер е банани с телешко.
И взимай, докато е топло, че изобщо няма да го вземеш.
Лукреция Борджия! (2) Водолейчо, я кажи,...
знаеш ли коя е била Лукреция Борджия? - Не.
Учиш децата да псуват, а?
Стига толкова, благодаря. Чувствам се супер.
20, 21, 22...
6х8, 6х8, 6х8! 6х4 е 24. По 2 е 48. 49, 50,...
- Какво правиш? - 1, 2, 3, 4, проверявам сметките.
Достатъчно сме късметлии да получим 20% от това, което ни дължат
за летене до онази мръсна дупка с частен самолет.
Момиче?
- Да, Плата? - Обичайното, мила. - Веднага.
- Какво те притеснява? - Смятам, остави ме на мира.
- Данъкът е платен, нали? - Не е там проблема.
- Останаха ти и джобни, нали? - Надявам се.
- Имаме ли дългове? - Само това ни трябва.
- Тогава какво има? - Не мога да сметна, ще млъкнеш ли?
О, благодаря, сладурче. Необикновено красива си тази вечер.
- Ей, къде си мислиш, че си? - Някой ден ще се оженя.
Сигурно си мислиш, че си в средата на джунглата, а?
- Грешиш. - Искаш да кажеш, че сме в мръсна дупка.
Сега... ще ти покажа къде сме.
Мама Маргарита? Имам ли честта?
Бъди добро момче, Плата. Имам да храня цяла армия.
- Хей, това струва 100 долара. - Да. Сега знаеш къде сме?
Бързо, Мигел, отваряй портата!
А ти, събуждай пилотите. Имаме лошо ранен.
Трябва да го закараме спешно в града.
Губи кръв. Ще ти лежи на съвестта!
Че кой лети нощем? Летището е затворено.
Трябва да стигнем до летище Санта Крус, там ще чака линейка.
Вече ви казах, че не сме пригодени за нощни полети.
Не само, че е незаконно, невъзможно е.
Не проумявам как може да сте такива овце?!
Съжалявам, че не мога да пилотирам едни от тези самолети.
Айде престанете вече.
А, не, скъпи мой! Утре е твой ред да останеш във Фоса Гранде.
Четно или нечетно?
- Ще хвърлим монета. Ези или тура? - Ези.
Тура. Но можеш да направиш нещо.
За един ден може да пазиш счетоводството. Тук е банката.
И Бог да ти е на помощ, ако го изгубиш.
Искам да изкажа големите си... - Добре, добре.
Готов ли си, момче? - Да, господине.
Още една глътка и тръгваме.
Съжалявам, но тоя твой шеф не знае какви ги говори.
Не ни е страх да летим през нощта.
Просто знаем, че е невъзможно.
Не разбирам, господине.
С мен е различно. Аз даже не помня кога за последно бях пиян.
- Пак не разбирам, господине. - Когато съм пиян, разбирай кирка,
трудно е да се обясни, но ставам безсмъртен.
Ало, Италдума?
Италдума, приемате ли? Тук Санта Крус.
Кой идиот иска да излети? - Аз. И вече излетях.
И ако не си контролираш езика, ще ти го откъсна като пристигна.
- Това е много невероятно. - Кое, да ти откъсна езика ли?
Не, да стигнеш тук.
Може би ще искаш да чуеш метеорологичната справка?
Сериозна турбуленция над зоната Пасо Тапажос. Местни валежи.
Нулева видимост. Което значи, че никога няма да ни намериш.
И още, ако стигнеш дотук, което много невероятно,
видимостта над летището е нулева.
А ако по някоя случайност или поради някое мътно чудо
успееш да докараш задника си на земята,
ще откриеш, че те чакат чифт белезници,
защото докато съм на смяна,
те обвинявам в нарушение на закона за гражданското въздухоплаване
и в обида на граждански служител.
Браво. Сега млъкни и пусни малко музика.
Предпочитания?
Каквато и да е, само да не те слушам.
Май не разбираш, че говориш с командира на базата?
А ти май не си разбрал, че аз съм безсмъртен!
Какъв си? - О, забрави, само извикай линейка.
Имам ранен на борда. Край и изключвам.
- Наистина ли ще го докладвате, командире? - Просто млъкни.
"Видимост нула", че то като ден. "Метеорологичен бюлетин"...
Но е много важно да не изгубваме от поглед пътя.
Нищо не чувам. Дано успеем да го чуем.
Сантос, готов ли си? - Когато кажете.
Идват.
Пали първата, Сантос.
Гледай ти, тази нощ има голямо празненство в града.
Пали, Сантос!
- Салвадор е красив град. - Да, беше. Някога.
- Защо никога не си се върнал? - Не знам, нямам при кого.
Но няколко пъти си мислех да се върна.
И все ставаше нещо, което ме спираше.
- Като например? - Не знам, не помня.
- Още една бира? - Да, може.
Танцувахме по плажовете.
По мое време младите се срещаха на плажа и ходеха пеша.
Но... не и в кола. Какво ще правиш с колата?
Паркираш с предница към морето, пускаш радиото
и имаш океана пред теб и Рая до теб.
Е, затова не е нужно да имаш кола.
Виж кой е тук? Великият ас.
Гледам, че си сменил оръжието. На лов за пъдпъдъци ли?
Да, за онези дето дебелеят и изглупяват от много летене.
Поне ти спестява честото ходене на зъболекар.
Не мърдай, извади ги.
- Нервен, а? - Не опитвай отново.
- Искаш ли още една бира? - О, да.
Кажи му да млъква.
Спокойно, Артур. Добро куче.
Май и той не те харесва. - Казах да му кажеш да млъкне.
- Защо не му кажеш сам? - Добре. Ще му кажа.
- Аугусто. - О, здрасти, Салуд.
Какво стана с онова момче? - Ще живее.
Ти какво правиш тук? - Минах да си прегледам кредитите.
Всъщност ни казаха да стоим по-далеч от лагера няколко дни.
- А Плата? И той ли стои далеч? - Не, той е малко, сещаш се, луд.
Да, знам. Давай нататък.
Снощи не се появи при Мама Маргарита.
- Сигурно е спал при старите пушки? - Предполагам...
Слушай аз,... трябва да тръгвам.
- Кой е тоя? - Г-н Иърс.
- А, господин Иърс/Ушев. - Да.
Пуснал е хрътките си да премахват конкурентите.
Какво има в ухото, глух ли е?
- Като врата. - А другият кой е?
Това е личния му пилот.
- Не съм го виждал никога. - И аз.
Веднъж го видях как за забавление счупи кокосов орех, така...
само с една ръка.
Кой го знае какви ги е надробил? Кой знае?
Той изобщо не мисли за мен. Не ме има за партньор. Не.
Хукал е на някъде. И то с мангизите.
- Да, но... - Млъквай! С мангизите, разбираш ли?
Ами да си ги носи в гроба тогава. - Ще ми кажеш ли поне къде отиваме?
Може ли? С една ръка викаш, а?
Видя ли? Не е кой знае кво. Просто си цапаш ръцете, това е.
Но това му е за последно!
Помни ми думата. Този път ще стане мойто.
Ще му покажа на този проклет идиот.
Имаш право. И аз съм се опитвал да му кажа, ама не слуша.
А ще ми кажеш ли къде отиваме?
- Ще купя някои неща от града, после ще ме откараш. - Къде?
- До Фоса Гранде. - О, не, не, не мога. Не.
Браво. Знаех си, че мога да разчитам на теб.
Трябваше да ти кажа. Нали, бедничкото ми?
- Има ли някой? - Да, влез, глупчо.
Ти си глупчото.
- Как е? - Бива. - Къде се наклепа?
В единственото блато в долината.
Измъкнаха се с всичко, а?
- Да, и с разписките за дълговете. - А самолета?
- Не биваше да го правят. - Не, но го направиха.
- Да, но не биваше. - Но го направиха.
Да ти сготвя ли нещо?
Това лице пред мен ме разболява.
Донеси му нещо за ядене.
Виж какво ти купих.
Красота.
- Какво друго искаш? - Познай.
Провери ги. Отвори ги.
Проверих. Празни са.
- Какво правиш тук? - Аз, ъ...
Ние сме.
Каза "Ние." Едно движение и стрелям.
Мислех, че пистолета е празен.
Намери кога да го кажеш! Така и така не е по-зареден от твоя.
Внимавай, Мъртва Главо. И двама са заредени.
О, схващаш.
Какво ще кажете да оставим тези където им е мястото?
Погрижил си се за задния вход, нали?
И муха няма да прехвръкне.
А сега се погрижвам за оръжията. Няма смисъл от тоя ключ.
Не, чакай! Случайно да имате монета?
Нали знаете, когато хората спорят как някой почват да викат
и плашат останалите. - Хайде, хайде, по-бързо!
Това ли е за усилване?
Добре, да започваме!
Свети Моисей!
По-силно.
По-здраво, момчета, по-здраво!
Давайте още, момчета, давайте! Уау!
О, красота. Ще ми го дадеш ли?
Не? О, много лошо.
Страхотно! Страхотно!
"Веднъж го видях как счупи кокосов орех с една ръка."
Хайде, давай!
"...с една ръка... ...с една ръка."
Оле!
- Плата? - Да. - Останаха още двама.
Покани ги да влязат. Ключът е отвън.
Искате да влезете, а?
Влизай! И ти!
Внимавай с гредата!
Добре, че... тук не ги правят от тухли.
- Чудя се дали схванаха посланието? - Има ли значение?
Готина дружинка са, нали?
Виж ги,... направо са готова храна за пираните.
А и с пираните по тези места, нямат никакъв шанс.
Е, имат си здраво кану, храна, всичко, каквото им трябва.
И бързеите, които ги чакат на 15 км по-надолу.
- Бързеи? - Да. Бързеи.
- Видях кануто по реката днес. - А, видял си го, значи.
Предполагам нямате причина да оставате повече?
Да, не сме златотърсачи, знаеш.
Да, пък и няма да се възползваме от предимството, искам да кажа,
сега, като си нямате г-н Иърс, сещаш се...
Така е, понеже предпочитаме приятелството.
Убеден съм,... че Салвадор сигурно изглежда много красив...
по това време на годината.
- Ще ходим в Салвадор, а? - Кой е говорил за Салвадор?
Е, ако ти кажеш. Разбира се, че ще отидеш в Салвадор.
Салвадор е страхотен по това време на годината.
Е, ще ви приготвя нещо за хапване. Сигурно сте много уморени. Гладни.
Знаеш ли,... имам сестра, която е женена в Салвадор.
Е, не са много богати, но имат сладка банда деца.
Съпругът й е пощаджия, много готин човек.
Имат голяма къща с много стаи.
Проблемът е, че и двамата работят.
Да, нямат на кого да оставят децата.
Щом обича животни, ще се разбира и с деца, не мислиш ли?
Там като отвориш чекмедже и изскача дете.
Хей, какво има?
Искате да кажете... искате да кажете, че ще ме вземете с вас?
Разбира се, летим празни. Има място.
Ами... той.
Няма проблем, ако почне да хапе ще му вземем намордник.
Чудя се дали беше добра идея да го вземем с нас?
- За това е мечтал цял живот. - Мечтите са едно, животът е друго.
Кой го казва!? Не.
Той е такава откачалка, че всички в града ще го обичат.
- Да, но ти му обеща голям град. - Е, и по-малък ще му хареса.
Освен това твоя беше идеята да му кажем, че отиваме в Салвадор.
Да, а чия идея беше да го правим детегледач на децата на сестра ти?
Ти дори нямаш сестра. - Откъде знаеш, че нямам?
- Имаш ли? - Не. Но можех да имам.
Кой го знае, какво очаква да види?
Защо не идеш да си поговорите. - Да бе и какво да му кажа?
Просто за компания. Кажи му какво е големият град.
Плачеш?
Да, може би да. Защото всъщност съм щастлив.
Не съм си представял, че човек може да постигне всичко това,...
а съм бил забит в гората, далеч от света.
Беше ме страх от хората. Разбира се, сега вече това свърши.
О, ще бъде велико, чудесно, ше знаеш. Чудесно.
някой Фокер или Кънвейър
Ставай, старче. На земята сме.
Плата!
Ей, да не би...?
Да. Лудият си отиде.
- Не е бил чак толкова луд. - Това го знаем.
Но не сме знаели, че той наистина е намерил мината. Виж!
- Красиво, а? - Да. Само...
кучето нещо не ми стои добре.
- Вградили са камъка? - Споко.
Определено на външен вид концесията ви е в идеално състояние.
Нямам никакви възражения.
Но министрите са "бързи" при одобряване на документи, нали?
Оставиха цялата работа на нас,
потвържденията, удостоверенията, контролите.
И преди да ви дам моя печат на одобрение
трябва да потвърдим, да проверим и препроверим.
Трябва добре да се разровим в ситуацията и да изясним всичко.
Но имате голям късмет, че попаднахте на мен.
Още не са ми дали печата, но аз съм практичен човек.
Говоря честно и откровено, нали?
Предложението ми е не само разумно, но и честно.
Не е ли така, господа?
- Би ли му предложил половината концесия? - Какъв тъп въпрос.
Да, искам да кажа, че 50% ще са напълно достатъчни за нас.
Но да делиш с някой като него!
Освен това и старецът не би я спечелил.
Никой няма да получи нищо. Никой. Не и от мен.
- Браво, виждам, че загряваш. - За какво загрявам?
За нашето излизане оттук. По-скоро - по-добре.
- Майтапиш се. Признай! - Трябва да го направим,
да се качим в самолета и да се попреследваме малко.
Готино и да се откажем от всичко, а?
- Не съм казал това. Слушай,... - Не. Сега ти ме чуй, генийчо.
Дори оръдие няма да ме изкара оттук. Ясно?
Да или не? - Да.
Защото законът е на наша страна. И документите са в ръцете ни.
Това не важи. Вече не са в ръцете ни.
Естествено, ще ни ги върнат. Ако трябват ще наемем адвокат.
Стотици адвокати.
Адвокати, а? Измислих начин да се измъкнем, не знам дали знаеш,...
- Чакай малко. Аз също имам идея. - Ти?
- Да. Аз. - Каква е?
Тази!
Няма да мърдаш оттук. Сега аз съм шефа.
Идваш ли или не?
Влизай обратно вътре.
- Ще те чакам при самолета. - Връщай се, ти, лошав кучи...
Лошав, миризлив, подъл плъх.
Добре ли си? Съжалявам, много съжалявам.
Връщам се веднага!
- Тревога! - Няма да избягам.
Ще те убия. Заклевам се в Бога, ще те убия и нацепя на парченца!
Неподчинение на властите, насилие, бягство.
Вече бумащината не ни е нужна, Ваше Превъзходителство.
Вече съм убеден, че няма проблем за постигане на споразумение.
- Но трябва да видя документите? - Да, разбира се.
Не стреляйте без моя заповед. Трябва ни жив.
Заповядайте.
Да отпразнуваме нашето споразумение.
Наздраве, г-н Иърс! - Нещо против да се включа?
Добре, много добре.
Не е лошо.
Така, този документ слага край на всичките ни проблеми.
И аз си мислех същото.
Едва ли е време за дрямка, не мислиш ли?
Не е свикнал да остава до късно.
О, не!
О, да!
Велики Боже, изпълни едничката ми молба да не го виждам повече!
Бяхме богати. Цяло находище.
Трябваше ни само адвокат, а той обяви война на цяла Южна Америка.
Проклетник.
Всичко свърши! Ще ми лепнат 50 г., ако ме хванат.
А, ти си бил, а?
Ефрейтор, защо не починем? Това е обещаната помощ, нали?
Само да те пипна!
Искаш война, а?
Я вземи това!
Плата. Плата! Плата!! Платааа!!!
Платаааа!!!!
Шубето, а?
Знаеш ли, снощи нямах време да кажа какво мисля за идеята ти.
Затова си казах, може би Салуд ми има зъб.
Може би се чувства обиден.
Как, аз да съм обиден? Неее.
Но сега има достатъчно време да обсъдим и да се разберем спокойно.
Да. Съвсем спокойно. Пък има някои въпроси, с които...
просто не бива да се избързва. - Точно. Не бива да се бърза.
Ефрейтор, не смятате ли да се намесим?
Аз не ща. Ако искаш ти се намеси.
Най-напред... да налеем малко мозък в тиквата ти.
Хей, мислиш ли, че ще се завърнем някой ден?
Ъ-ъ, след всички проблеми, които причини.
- Кой, аз? - А кой?
Както и да е, никой няма да ни отнеме концесията.
Определено.
И сега сме богати, а нямаме и стотинка.
Да, като стареца.
КРАЙ превод от англ. дублаж: Nikter леки корекции по тайминга: crazygesh