АНИБАЛ (1959)
През 218 г. преди Христа Анибал прави Картаген господар на цяла Испания.
Рим, завиждайки за увеличената власт, намира претекст да обяви война.
- Конят е оседлан. - Добре. Да.
Докато Рим се готви да нападне Испания по море, Анибал тръгва на поход срещу врага си.
Той прекосява Пиренеите на път за Рим и лятото се озовава в полите на Алпите.
Тишина! Тишина! Спазвайте реда.
Правителството говори само за тишина.
Защо не кажете на Анибал да си върви вкъщи. Може би ще ви послуша.
Тишина! Тишина! Оставете Миниций да говори! Миниций, продължи.
Повтарям: само луд ще посмее да прекоси Алпите с многохилядна армия и слонове.
Казвам ви: Вместо да се тревожим, ние римския сенат, трябва да се радваме
и да благодарим на боговете, защото преди легионите ни да достигнат Анибал,
снегът и студът ще победят този дързък варварин.
И ако част от картагенците оцелеят от собствения им смъртоносен капан,
ще са толкова изтощени, че граничните ни легиони ще се справят набързо с тях.
Тишина! Тишина! Фабий Максим иска думата.
Поправи ме, ако бъркам, Миниций, но останах с впечатлението, че граничните ни легиони
са твърде заети с галите. - Фабий винаги...
- Кой ще им се притече срещу Анибал? - Армията на Сципион!
Навреме ли? Съмнявам се.
- Фабий винаги критикува това управление. - Тишина! Тишина!
Казвам, че Фабий е прав. Нека говори.
Искам само да ни предпазя от прекален оптимизъм.
За няколко години Анибал обедини цяла Испания,
не само със силата на оръжието, но и с умела дипломация.
Човек с неговите способности няма да позволи Алпите да се превърнат в смъртоносен капан.
Анибал ще е доволен да разбере, че има такъв горещ поклонник в римския сенат.
- Слушайте! Слушайте! - Тишина!
Анибал прекосява Алпите. Гарнизоните ни бягат.
- Никой ли не му се противопоставя? - Само Рутар.
- Но той винаги е бил враг на Рим. - Рутар и племето му познава планината.
Ще успеят да забавят Анибал.
Значи съдбата на Рим е в ръцете на враг на Рим.
Катери се! Продължавай!
Продължавайте!
Движение!
Ставай! Ставай! Войникът не се бие на колене. Ти си най-добрият. На крака!
Катери се! Съберете животните!
Продължавай! Не спирай!
Продължавай! Над пропаст сме. Хайде, опасно е. Внимавайте!
Движение! Не спирай...
Хайде! Движение! Внимавайте! Продължавай! Движение!
Продължавай!
Не спирай!
Движение! Не спирайте или ще замръзнете!
- Движение! Движение! Движение! - По-живо! Не спирай! Размърдай се!
Мърдай! Движение! Движение! Живо!
Продължавайте да се катерите!
Давайте! Почти стигнахме билото! Продължавай! Не спирай!
Движение!
Ставай! Ставай!
Не оставяй слоновете да спрат!
Не се страхувай.
Хайде, движи се!
Не се страхувай. Хайде!
Не оставяй слоновете да спрат! Хайде, мъже, движение!
Уоу! Спокойно! Спокойно, момче! Спокойно!
Дръпни слона, уплашен е!
Остави го, умира.
Хайде, изправи се.
Хайде, хора, не спирайте или ще замръзнете! Хайде, движете се! Внимателно! Движение!
Замръзвам, не си усещам краката.
Дръж слоновете под контрол!
Вземете хляба си, мъже! Вземете хляба си! Яжте в движение! Вземете хляба си! Вземайте!
Яжте в движение! Не спирайте! Яжте в движение! Яжте в движение!
Анибал, храната ни свършва, мъжете замръзват. Колко още ще издържим?
- По-добре ли ще е да се върнем? - Ще е лудост да се върнем.
Тогава единственият ни избор е да продължим напред.
- Докато паднем от изтощение ли?! - Не и ти, Марбал, ти си неуязвим!
Анибал, освободи ме от командване.
Да те освободя от командване?
- Защо винаги искаш да ме изоставиш? - Дължа вярност на Картаген.
А аз не ли? Чия армия според теб командвам?
Постът ти е в Испания, а не в тези проклети планини.
Върни се в Испания, преди да си изпаднал в немилост в Картаген!
Щях ли да прекося половин Европа с армията си и да лагерувам в тези неприветливи Алпи,
ако имаше друг начин да спра нахлуването на Рим в родната ни земя?
Остани с мен, Марбал. Нужен си ми. Ти и братята ми сте силата ми.
Великият завоевател се нуждае единствено от собствената си сила.
Ще го върна. Все същото. Напуска, но никога не те изоставя.
- Ей, Марбал! - Анибал! Рутар и хората му се предават.
Рутар е дошъл да преговаряте.
Видя ли, братко, трябва да се учим на търпение.
Анибал ще те изслуша.
- Ти ли си Рутар? - Да.
- Говори! - Не мисли, че съм тук да се предам!
- Дойдох да ти предложа съюз. - Не приемам условия.
Мисля, че си разумен човек. Народът ми може да блокира пътя ти за Италия за дълго.
- С моя помощ скоро ще завладееш равнината. - И какво искаш в замяна?
Господство на моето племе над всички останали в равнината.
Приемам.
Назад! Бягайте! Живо!
Не стреляй глупако, а му помогни! Върви!
Достатъчно! Приберете ги!
Върнете ги!
Върнете ги при гледачите! Кажете им, че следващия път ще има строго наказание.
Кога ще разберат, че слоновете са най-ценното ни оръжие?!
Ако беше загинал, това щеше да е края ни.
Защо винаги се подценяваш, братко?
Стой!
Е, пристигнахме! Там е Италия, долината на По.
Магон!
Предай на мъжете: Трудностите ни свършиха. Приготвяме се за нахлуване.
Добре.
- Няма да забравя помощта ти, приятелю. - Винаги спазвам моята част от уговорката.
Ще се завърна в планината си.
Защо си в мрачно настроение, братко? Завладя Алпите за 15 дни. Това е чудо!
Сякаш са 15 години.
Тръгнахме с 40000 мъже. Сега и половината не са останали...
и си повтарям, че служа на боговете.
Утре мъжете ще се наслаждават на римската реколта и ще отпиват от тукашното вино.
Добре, подкарайте слоновете. Хайде!
Стой! Постройте лагер!
Разположи постове около лагера. Да бъдат изключително бдителни!
Ей, помогнете ми!
Не е толкова зле, колкото изглежда, нали? Нека ви помогна.
Откарайте я!
Браво, с мъже като вас ще завладеем света!
Искаш ли да пийнеш?
Добро е, но очаквам да вкуся римското вино.
- А как са жените? - Жените ли? Не знам.
Това всеки мъж сам трябва да разбере.
Изглежда слоновете ми си прикарват добре и вярвам, че го заслужават. Да!
Нека римляните се опитат да ги спрат, ще останат изненадани.
Погрижете се за тях. Те са най-важното ни оръжие.
Не се тревожете. Ще се погрижа за тях.
- Хасдрубал, Анибал те вика в палатката си. - Отивам веднага.
- А ти? Няма ли да дойдеш? - По-късно. Трябва да свърша при портата.
Добре. Хайде!
Имаме повод да празнуваме, г-да.
Видът на Италия и думите ти дадоха нови сили на армията.
- И воля да се сражават! - Не очаквайте чудеса.
Не мога да завладея Италия с осакатена армия. Трябват ни съюзници!
Съюзници, които да подкопаят и разрушат политическото единство в Рим.
Предлагам тост! Да вселим страх в сърцето на всеки римлянин.
- И как? - Като покварим умовете им със страх!
Шпионите ни да разпространят вестта за непобедимостта на Анибал.
Рим трябва да чуе за опожарявания и грабежи, но нека се знае,
че колкото е безмилостен Анибал към враговете си, толкова е и щедър към съюзниците си.
Искам да разположите лагерни огньове по височините до хоризонта.
Когато се стъмни, ще ги запалим всичките.
Да изглежда сякаш цели народи лагеруват тук.
Рим трябва да повярва, че сме два-три пъти по-силни от в действителност.
Анибал, един римски роб твърди, че има информация за теб,
но съм сигурен, че не искаш да си губиш времето с него.
Грешиш. Не може да пренебрегнем нищо. Не го забравяй! Доведи го!
Мога да ти кажа къде ще заловиш важен заложник. Откупът за нея ще е голям.
- Говори! - Струва ли свободата ми?
Не се договарям с пленници. Отведете го!
Не, не! Не ме измъчвайте! Оставям се на милостта на всемогъщия Анибал,
освободител на потиснатите. - Пуснете го!
- Племенницата на Фабий Максим. - Сенатор Фабий?
Най-важният ни сенатор. Струва теглото си в злато
или я задръж за себе си. Ще я намериш в лятната и вила наблизо.
Отведете го и го заключете.
Баща ти знае ли, че си тук?
Не успях да му кажа, но съм убеден, че щеше да одобри.
Знаеш колкото те харесва и аз се чувствам по същия начин.
Какво ще правя с теб Квинтилий? Знаеш ли, че ако нещо ти се случи, аз ще съм виновна.
Защо винаги се държиш с мен като с дете? Вярваш или не пораснах!
- Ела! Качвай се. - Господарке, не е ли по-добре
да се скрием и да тръгнем по-тъмно? - Не, трябва да тръгнем незабавно за Рим!
Картагенци!
Внимавайте! Измъкват се!
Погрижете се за тях, аз ще я последвам.
Отведете го в лагера... и гледайте да не му се случи нещо.
Бъди добро момче и ела.
- Ах, ти! - Пусни ме!
Друг офицер щеше да те убие за това.
По-добре да умра, отколкото да бъда робиня на това... чудовище.
Така ли римляните наричат Анибал - чудовище?
Ако те беше чул, щеше да ти отреже езика.
Няма значение какво ще ми стори, но няма да победи Рим.
Благородни думи. Чичо ти сенатор Фабий трябва да се гордее с теб.
- Откъде знаеш коя съм? - Един от верните ти роби
ми каза в замяна на живота си. - Прав си. Чичо ми е сенатор Фабий.
Той е богат и влиятелен човек в Рим. Може да те направи богат.
- Така ли? - Ако ни освободиш с момчето.
- Много си загрижена за него. - Но той е младеж и съм отговорна за него.
Чичо ми ще те награди, ако ни спасиш от Анибал. Дори може да те направи центурион.
- Примамливо... - Мога да ти обещая кариера.
Анибал, ще ме одере жив, ако разбере, че те слушам,
но ще си помисля! - Ще го направиш ли?
Първо трябва да те отведа в лагера.
Анибал, затворничката!
- Ти си Анибал? - Да.
Искам да ти благодаря за щедрото предложение.
- Какво ще правиш с мен? - Първо искам да пия за красотата ти.
След това искам да вечеряш с мен.
Разбира се не разполагам с римски деликатеси, но се надявам да приемеш.
Какво значи всичко това?
Аз съм твоя пленница. Защо не се отнасяш с мен като с такава?
Пленница ли? Ти си моя гостенка.
В Рим гостенина може да си тръгне, когато поиска.
В този късен час? По пътища пълни с войници? За какъв домакин ме вземаш?
- Тогава кога мога да си тръгна? - Вероятно на сутринта.
- Наистина ли очакваш да ти повярвам? - Не мога да те принудя да ми вярваш.
Мога само да ти обещая.
- Каква е причината за тази щедрост? - Щедър съм, защото мога да си го позволя.
Ще пуснеш ли и младия ми приятел Квинтилий?
Това зависи само от теб.
- Какво значи това? - Трудно се говори с теб. Да се разходим.
- Нощният въздух е хладен. - Къде ще ме водиш?
- Да ти покажа лагера. - И защо да го разглеждам?
Помислих, че ще ти е интересно да видиш как живеем ние варварите.
Идват. Свирете!
Защо има толкова много огньове? - Армията ми е групирана по народи.
Ей там са нумидийците ми, а от тази страна е либийската ми кавалерия.
Най-вдясно са испанците ми, най-изкусните ездачи на континента.
А тук са моите картагенци...
основното ядро на армията ми. Всичките са дългогодишни ветерани.
Моля те, да вървим.
- Какво има? - Студено ми е.
- Това Анибал ли е? - Да. Искам да съм на негово място.
- Тя е красиво момиче. - Как смееш?
Спри! Пусни го. Този пленник е под закрилата на Анибал!
Това са слоновете ми, най-силните зверове познати на човека. Виж ги!
Виж колко са големи. Нищо не може да ги спре.
Не се страхувай, наранява само враговете ми.
- И какво правят в битка? - Много просто. Прегазва всичко по пътя си.
- Искам да предадеш съобщение на чичо си. - Какво съобщение?
- Кажи му, че Анибал иска мир. - Мир ли?
- Анибал безпощадният агресор... - Агресор ли?
Агресор?!
Твоята страна започна тази война, не моята! Картагенците винаги са искали мир,
но искат да живеят като свободен народ, а не като римска провинция.
Казаха ми, че с братята ти като деца сте се заклели на меча на баща ти да унищожите Рим.
Грешиш. Заклехме се да не коленичим пред Рим, което е много по-различно.
Говорим,... но не се разбираме.
- Защо се бави толкова? - Да не си му бавачка?
Достатъчно голям е да се грижи за себе си.
- Не мисля, че брат ти ще спи много тази нощ. - Грешиш.
- Момичето се връща в Рим. - Дойдохме в Италия да унищожим Рим,
а не да правим сантиментални жестове. - Мислиш, че я пускам, защото ме е размекнала?
Има много начини да спечелиш една война.
Квинтилий!
Поздрави от Анибал. Моли да бъде извинен. Каза ми да ви пожелая приятен път.
- Надява се да се видите скоро в Рим! - В Рим ли?
- Какво има? - Къде беше цяла нощ?
Каква цена плати за свободата ни?
Силвия!
Ти си дете. Дължим свободата си на щедростта на Анибал.
Качвайте се!
Защото те познавам, Силвия, не допускам, че си извършила нещо нередно,
но се опасявам, че не си разбрала истинските намерения на Анибал.
А аз не мога да го подозирам. Бяхме негови пленници.
Животът на сина ти беше в ръцете му. Можеше да поиска всичко в замяна.
Анибал иска едно-единствено нещо и знае, че не може да го получи чрез мен,
дори ако убие сина ми. - Сигурна съм, че иска мир.
Иска края на Рим! Знаел е много добре, че ще донесеш вестта за мощта му.
Надявал се е да предизвика страх и тревога. Затова те е пуснал.
- Не виждаш ли колко умно те е използвал? - Омразата те заслепява.
Да опитаме! Какво може да изгуби Рим, ако изчака да разбере дали Анибал е искрен?
Ако е, хиляди животи ще бъдат пощадени.
Ще приеме такъв ход като знак за слабост от наша страна.
Чувствата ти нямат място на война.
Не ти ли казах? Изгубила си е ума.
Тя е жена, Квинтилий. Да не губим нашия.
Анибал има двама страшни врагове - времето и разстоянието от дома.
Да го уморим. Да го изтощим в схватки, със засади и предни линии!
Всеки изминал ден и час е допълнителна стрела в лъка ни.
Сенатор Фабий има странни идеи.
Войните не се печелят със засади и тактика удряй и бягай.
Тиберий е достигнал бреговете на Требия с 40000 обучени мъже.
Казвам: Защо не нападнем?
Една съкрушителна победа в открита битка би значила край на войната.
Да прогоним Анибал от Италия!
Заради благото на Рим се надявам да греша.
Помощ!
Какво ще правим?!
Продължавайте да стреляте! Не отстъпвай!
Не можем да нараним тези зверове. Отстъпление! Отстъпление!
Действайте внимателно.
- Анибал, група римляни избяга в реката. - Оставете ги.
Събери хората си. Да си починат добре довечера.
- Утре потегляме към Етрурия. - Слушам.
Анибал, окото ти изглежда зле. Трябва да го лекуваш.
Звучиш като майка ни.
Леко. Леко!
- Докторе, нищо ли не можеш да сториш? - Тук не разполагам с нужното.
- Не можеш ли да си го набавиш? - Ще отнеме твърде много време.
- Много мъже са с треска, но това... - Поне облекчи болките му!
Анибал, успокой се!
- Кажи ми истината. Ще изгубя ли окото си? - Не мисля, но ще страдаш много.
Да приключваме с това.
Не е времето за смяна на главнокомандващия, докато той се бие при Тразименското езеро.
Сенатът го реши с мнозинство. Народът е против Фламиний. Трябва да уважим волята му.
Не намесвайте хората.
Те вярват, в каквото им кажете да вярват. Каквото и да се случи, и вие сте отговорни.
Ние само служим на боговете, а боговете са против Фламиний.
Богохулство! Боговете нямат общо. Не те са против Гай Фламиний,
а политическите му противници. Възползват се от суеверия, за да го отстранят.
Повече няма да подкрепям с присъствието си
грешки, които могат само да доведат до падането на Рим.
Господарке, един търговец иска да покаже стоките си.
- Отпрати го. - Помоли да предам, че има бижута от Картаген
и слонова кост бяла като алпийски сняг.
Как смеете да влизате без разрешение при господарката ми?
Не, нека остане. Ще ми донесеш ли наметката, че стана хладно?
Много мило, че искате да видите скромната ми стока.
Спри да се преструваш. Ти не си търговец.
- Какво искаш? - Беше ми наредено да ви донеса това.
- Елате. - Какво е?
- Анибал! - Да. Иска да го задържите.
- Може да ви послужи. - За какво?
Падането на Рим изглежда е неизбежно.
Фламиний бе разгромен при Тразименското езеро и сега пътят към Рим е открит.
Анибал се страхува за живота ви.
- Кои са те? - Делегация от Сената.
Вземи го и си върви, преди да са те открили!
Моля ви, задръжте го. Умолявам ви. Ще ми струва главата, ако не изпълня заповедта му.
С този пръстен няма от какво да се страхувате.
Покажете го и никой картагенски войник няма да ви нарани.
Ако искате, може да го използвате като пропуск през нашите редици.
Отсъствието ти от Сената е сериозен проблем. Лиши ни от привилегията на съветите ти.
Поражението ни при Тразименското езеро отваря пътя на Анибал към Рим.
Необходим си ни, Фабий. Трябва да се върнеш в Сената.
Времето за обсъждане свърши. Трябва да сме единни.
Ще отзовем легионите си от Галия и ще мобилизираме всеки мъж, годен да носи оръжие.
Ако вече знаете какво да правите,... защо дойдохте при мен?
Друго решение ли предлагаш?
Не ме разбирайте погрешно. Времето за обсъждане свърши. Напълно съм съгласен.
Рим се нуждае от един човек, който да взема решенията и да носи отговорността.
Това, което предлагаш, е диктатура и Сенатът никога няма да приеме!
След като вече сте решили, мога само да се надявам да сте прави.
- Защо са тук? - Били сме победени при Тразименското езеро.
- Убедени са, че нищо не може да спре Анибал. - Не е така. Анибал все още иска да преговаря.
Откъде знаеш?
Виж! Този пръстен е на Анибал. Един търговец ми го даде.
Да не си полудяла? Още ли си във връзка с Анибал?
Не ставай глупав. Анибал ме потърси, само защото иска мир.
- Какво смяташ да правиш? - Ще отида при него. Това ще ме преведе.
Силвия,... не може да го направиш.
Ако тези сенатори разберат, че си във връзка с шпионите на Анибал, това ще е края на баща ми.
- По-добре да умрем, отколкото да просим мир! - Пусни ме! Причиняваш ми болка!
Силвия! Силвия,... не разбираш ли? Анибал не иска мир.
- Изпратил е пръстена с една-единствена цел. - Какво искаш да кажеш?
Желае те. Иска да те види!
Какво се опитваш да кажеш?
Силвия,... аз...
Обичам те.
- Квинтилий, моля те... Това е нелепо. - Защо?
- Израснахме заедно. За мен си като брат. - Лъжеш! Обичаш Анибал!
СЕНАТЪТ И НАРОДЪТ НА РИМ В ТАЗИ СМЪРТНА ОПАСНОСТ ОБЯВЯВАТ ПЪЛНА МОБИЛИЗАЦИЯ.
ВСИЧКИ МЪЖЕ ОТ 15 ДО 50 ГОДИНИ СЕ СВИКВАТ НА ОРЪЖИЕ. ЯВЕТЕ СЕ В ПУНКТА СИ.
- Обявиха пълна мобилизация. Нека се запиша. - Няма да те спра. Това е твой дълг.
- Благодаря, татко. Ще те направя горд. - Сигурен съм в това, сине.
- Надявам се да не е напразно. - Ще изгоним Анибал от Италия!
Всички го искаме, обаче прибързаността и паниката рядко водят до победа.
Само да можехме, да постигнем примирие с него.
За 3 месеца ще обучим резерви и изковем оръжия, които да покрият загубите ни.
Трябва ни време. Никоя цена не е прекалено висока.
Защо да седим тук? Нищо не ни пречи да завладеем Рим.
Гледаш сляпо целта. Засега нямам намерение да мърдам оттук.
Знаеш как да печелиш победи, но не знаеш как да ги използваш.
- Бъдещето ще реши това. - Анибал,...
една жена дойде при нас с молба да те види. Даде ни този пръстен.
Ей там е.
Да вървим!
- Благодаря, че дойде. - Не ми благодари.
- Тук съм, защото ми трябва помощта ти. - Страхувах се, че няма да дойдеш.
- Тук съм, защото ми говори за мир. - Мирът е невъзможен. Знаеш го.
- Но ти ме прати с послание за мир до чичо ми. - Тогава това бе единственото решение.
- Защо ме повика сега? - Защото исках да те видя
и се надявах, че и ти искаш да ме видиш. - Тук съм заради благото на Рим.
- Само заради това ли дойде? - За какво друго?
- Какво ти се е случило? - Не се тревожи, ще се оправи.
Моля те, нека се върна в Рим с предложение за мир от теб за доброто на всички.
- Невъзможно! - Кой взема решенията вместо Анибал?
Картаген, генералите ми, хората ми.
Стой!
След мен!
Моля те, задръж го заради мен... заради нас.
Моля те, недей.
- Предай се! - Квинтилий! Спри това! Престанете!
- Не! Квинтилий, недей! - Оставете го!
- Той е мой! - Квинтилий!
Не ги наранявайте!
Някога ти спасих живота. По странен начин ми се отплащаш.
- Как се казваш? - Квинтилий, син на Фабий.
Хмм! Синът на сенатора!
Много умно от твоя страна и от страна на чичо ти.
Пуснете ги!
Казах ти истината и повтарям: Отидох при него, защото мислех, че ще го убедя да сключи мир.
Намерих те в обятията му! Ще го отречеш ли?
- Значи е истина! - Да, вярно е. Обичам го.
Не ми е и хрумвало да предам теб, семейството си или Рим.
Донесе позор на дома ни. Опитвам се да спечеля доверието на Сената, а ти...
собствената ми племенница...
се хвърли в обятията на врага.
В Рим жените като теб се наказват
като се погребват живи и се оставят да умрат.
Нека боговете ми простят.
Не мога де те предам на властите.
Обичах те като дъщеря,...
откакто дойде в дома ми като малко момиче.
Но трябва да платиш за престъплението си.
Утре ще бъдеш заведена в храма на Веста да изживееш остатъка от живота си в целомъдрие
при жените, които са се посветили в служба на богинята.
Нелепо е да лагеруваме тук! Рим е само на няколко километра!
- Анибал заповяда така. - Обърнахме ги в бяг. Защо не се възползваме?!
- След 4 дни може да празнуваме в Рим! - Анибал няма време да обсажда града.
Това е глупаво! Не могат да защитят Рим с няколкото останали им центурии.
Силвия!
Какво правиш тук? Търсих те навсякъде, късно е.
- Но ти плачеш. - Моля те, не се тревожи.
- Вината е моя и само аз трябва да платя. - Да платиш за какво?
- Да бъдеш наказана, защото си влюбена ли? - Моля те!
Не, нека да говоря. Анибал е разбрал. Той те обича, Силвия, казвам ти.
Търговецът, който ме посещава всеки ден, дойде тази сутрин със съобщение.
Анибал иска да отидеш при него. Той те очаква. Той те обича.
Моля те, нека ти обясня. Не съм те предала, трябва да ми повярваш. Не съм те мамила!
Изчакай ме в палатката.
- Вдигни лагера. Потегляме към Веноза. - Трябва да говорим, Анибал.
- Изпълни заповедта ми, после ще говорим. - Чакай!... Нали не смяташ да я взимаш?
Заповядах да вдигнеш лагера, подчини се!
Тази жена ще ни съсипе.
Предлагам Варон за проконсул. Варон се е бил с Анибал в Испания и в Италия.
Няма друг римлянин, който така добре да познава ходовете на Анибал
и да знае защо внезапно реши да оттегли армията си, когато беше достигнал Рим.
Това оттегляне може да е стратегически ход от страна на Анибал.
Да не се поддаваме на прекален оптимизъм.
Фабий е убеден, че Анибал е по-силен от всякога!
Не ни интересува мнението на Фабий. И защо той не се връща в Сената?
Приятелят ти да не се страхува от обвинение в съучастничество с врага?
Да!
Страхувам се, Варон. Страхувам се,...
че ако трябва да се защитавам, ще обвиня Сената, всички вас, че не изпълнихте дълга си.
И представата ти да водиш римския народ е да изпратиш племенницата си за курва на Анибал?!
Не ми е известно местонахождението на племенницата ми,...
но ако подозренията ви... са основателни...
и наистина се окаже вярно, боговете са ми свидетели,
че деня, в който пак видя Силвия,... ще е деня на нейната смърт.
- Никоя жена не може да влияе на Анибал. - Не ли?!
Тогава ми обясни защо избягва на всяка цена битка.
Знаеш добре, че се опитва да спечели нови съюзници. Нуждаем се от оръжие и провизии.
Не се нуждаем от оръжие и съюзници след Требия и Тразименското езеро
и тогава Рим не беше в отчайващото положение, в което е сега.
Защитаваш брат си, но го правиш без убеждение.
Има само едно решение.
- Да отстраним римлянката. - Какво?!
В лагера често се случват злополуки.
Някой може да забрави да затвори огражденията на слоновете
и бедничката може да бъде смачкана. - Да не полудя? Ако Анибал разбере...
- Какво става? - Действах сам.
Знаех, че ще е трудно да те убедя.
Измъкват се!
- Донесете още факли! - Донесете факли!
Назад! Вън!
Моля те, не се тревожи. Само се изплаших.
Някой е отворил портите на загражденията и е пуснал слоновете.
Не я оставяй сама!
- Моли се Анибал да не разбере какво направи! - Направих го за всички ни!
Ще поема пълната отговорност. Съжалявам само, че се провалих!
- В какво си се провалил? В какво?! - Да, аз се опитах да я убия.
Тя съсипва теб и всички нас! Ако не ми беше началник...
Ако не ми беше нужен, щях...
Анибал се бие в дуел!
- Би се заради мен, нали? - Вече всичко е наред.
Не,... не е!
Хората ти ме мразят. Затова се опитаха да ме убият.
Ще намразят и теб, ако продължиш да ме обичаш.
Причина съм за интриги и бунтове в лагера ти.
Хората ти не могат да забравят, че съм римлянка - враг.
- Ще забравят Силвия, но ти ще можеш ли? - Всичко е против нас. Всичко!
Разкайваш ли се, че си тук с мен?
Скъпи, не съжалявам.
Сенатът е направил голяма грешка, като е поверил командването на армията ни на Варон.
Той действа импулсивно, без да мисли!
Но избраха и Емилий. Винаги си имал вяра в него!
Да,... но как армията ще бъде водена от двама консули, които се мразят взаимно?!
Емилий ще се справи с Варон, ще видиш.
Надявам се.
Не се отделяй от него, Квинтилий.
- Не можеше да е по-добре. - Но римската армия е два пъти колкото нашата.
Да, но забравяш едно нещо. Римляните имат двама главнокомандващи.
Двама главнокомандващи, които се мразят до смърт.
Знаете ли какво значи това? Хаос, объркване, разединение, които трябва да използваме!
Римляните преминават река Ауфид (Офанто) и показват мощта си.
Елате.
Това е реката, а това са римските войници.
Ще им позволим да преминат реката и единствената опасност ще е римската кавалерия.
Но тя е разположена така, че няма да може да маневрира.
Пехотата ни в центъра ще отстъпи.
Докато римляните настъпват, ние ще заобиколим отзад...
и ще ги смачкаме... в клещите си!
Втора центурия на брега!
Центуриони Гай и Гито предайте заповедта! Контубернии 1-ва, 6-та и 7-ма напред по план!
Акостиране!
Ходом марш!
Осма центурия напред!
Варон, моля те, чуй ме! Лудост е да разполагаш пехотата толкова близо до реката.
Кавалерията няма къде да маневрира, а може да ти потрябва спешно!
- Сега аз командвам и трябва да се подчиниш! - Но това е самоубийство!
Длъжен си да се подчиняваш. Сигурен съм, че ще се справя и без кавалерията ти!
Побързай!
Събери строя!
- Стой! - Стой!
Първа декурия, нападни аванпоста!
Тихо!
Върви!
Напред!
Мъже, удряйте здраво!
Отстъпление!
- Отстъпление! - Връщаме се!
- Аванпостът на картагенците отстъпва. - Добре. Върнете се на мястото си.
Дайте заповед за настъпление. Ударете вражия център!
Ходом марш!
Съдбата ни зависи от тази битка. Ако загубим, ще бъдем преследвани като престъпници.
Армията ни ще бъде продадена в робство. Повече няма да видим родината си.
Но ако спечелим, ще държим бъдещето на Римската империя в ръцете си.
- Анибал, римляните нападат! - Центърът да продължи да отстъпва!
Римляните паднаха в капана ни!
Като мишки в капан. Сега можем да нападнем с левия фланг.
- Аз ще поведа десния и ще нападнем заедно. - Но римската кавалерия още не е действала.
Реката е зад гърба и. Каквото и да предприемат, са свършени!
- Римляните нападат центъра ни! - Бъдете готови!
Прикрий се! Нападат ни от всички страни!
Обградени сме от всички страни. Искам подкрепление! Предайте на Емилий Павел!
Пехотата ни е обградена. Отведете ме при Емилий Павел! Къде е той?
Трябва да нападнем и унищожим картагенските сили, обградили нашата пехота.
Да спасим другарите си! Да ги измъкнем от капана! Атака!
Напред!
Атака!
Напред!
Пътят ни е отрязан!
Атака!
Проконсул Варон бяга. Картагенската конница е сформирала клещи. Ще бъдем смазани в тях!
Отбой! Обратно към реката! Ще я прекосим на всяка цена!
Към реката! Обратно към реката!
След римляните!
Обърни се! Задръжте ги, докато прекосим!
Битката е спечелена. Предай, че нито един римлянин не трябва да се измъкне жив от Кана.
Консул Емилий Павел е мъртъв. Римлянката е открила трупа на сина на Квинт Фабий по-надолу.
Съжалявам.
Прощавай за нахълтването, Фабий. Тук сме от името на Сената.
Знаем, че дълбоко скърбиш за загубата на единствения си син. Това е мечът му.
Много бащи загубиха синовете си.
Боговете пощадиха малко домове.
Фабий, тук сме и по друг повод. Сенатът ти предлага службата на проконсул.
- Ще приеме всичките ти условия. - Ти Миниций,...
бе най-яростния ми противник. - Големите беди изискват най-добрия водач.
Надявам се да се окажа достоен за доверието ви.
Вярвам, че говоря от името на всеки римски гражданин, като казвам,
че Рим няма да се подчини на никой нашественик.
Думите на Анибал при прекосяването на Алпите важат и за нас: "Завладей или умри!"
Какво има?
Чичо ти е избран за проконсул. Изпрати съобщение: Завладей или умри.
- Какво друго можеше да отговори? - Изглеждаш доволна.
Не! Съжалявам.
- Съжалявам! - Ще има празненство в моя чест в Капуа.
- Искам и ти да дойдеш. - Моля те, нека остана тук.
Не може вечно да стоиш сама тук, трябва да излизаш!
- Прекаленото отпускане може да е опасно. - Нека починат.
Когато брат ни и Марбал се върнат от Картаген, отново ще има война.
Надявам се да доведат подкрепления. Ужасно необходими ни са.
Не се тревожи.
Анибал, няма ли да дойдеш в Капуа?
- Празненството е в твоя чест. - Изглежда, че празненството е в твоя чест.
Ще вървя, ела по-късно.
Извинете.
- Анибал, Марбал те чака в палатката ти. - А Хасдрубал?
- Акостирал е в Италия. - Чудесно!
Татко!
- Боли ли те окото? - Не, нищо особено.
Покрих го, за да го предпазя от светлината. Скоро ще се оправи.
- Искаш ли да видиш слоновете ми? - Да!
- Магон! - Ела, ще ти ги покажа.
Хайде!
Какво правиш тук?
- Дойдох да заема мястото си до теб. - Отказах се от теб пред жреците ни.
- Но аз съм майка на сина ти! - Не намесвай сина ни!
Данила, дотук с номерата ти! Беше добре осигурена, а всичко мое принадлежи на сина ми.
Изпратих те в Картаген за подкрепления, къде са те?
Ако ме беше послушал, Рим вече щеше да е унищожен
и Картаген нямаше да отхвърли молбата ти!
- Отказали са молбата ми?! Какво значи това? - Хасдрубал се връща само с 4000 мъже.
4000 мъже?! Невъзможно!
В Картаген вярват, че си свършен. Мислех, че може да се нуждаеш от мен.
- Накъде отиде Силвия? - Поиска кон и замина.
При Кана... Това е Анибал. ...от едната страна...
Моля те, не си отивай!
Защо ме последва? Моля те, умолявам те, пусни ме!
Силвия!
- Приеми я. Върни се при нея. - Няма да се обяснявам, включително на теб.
Обичам сина си, Силвия, обичам и теб.
Разбирам те. Една жена не може да иска повече от живота! Бях щастлива с теб!
- Сега трябва да се върна в Рим. - Ако се върнеш в Рим, ще те убият.
Фабий ще разбере и ще ме защити.
Там!
- Чакай! Силвия! - Спрете! Почакайте!
Вземете ме със себе си, аз съм римлянка!
Не стреляй!
Отведете ме.
Твърде си добър за мен.
Добре, уплашен съм, но ще дам най-доброто от себе си.
- Милост, прояви милост! - Протегни ръката си, римлянино!
- Ще я отрежа! - Достатъчно!
Сещаш се, Магон, остави ни.
- Сложи меча на мястото му. - Синът ти се справя доста добре.
От 4-годишен е обучаван от най-добрите бойци в Картаген.
Дадох всичко от себе си да го отгледам, както би желал.
Хиляди пъти съм ти казвал, че не искам да е като мен.
Никога не съм искал да разбира какво е омраза и отмъщение.
Ако обичаш, ще го върнеш ли вкъщи? Постъпи правилно веднъж в живота си, Данила!
Ако не за мен, то за себе си!
Стойте тук!
Почакай, братко, почакай! Брат ни е!
Римляните са хвърлили главата му пред един от аванпостовете ни.
- Време ли е? - Да, сир.
Моля ви, изчакайте.
Сега... съм готова.
Не се страхувам от смъртта.
Това е всичко, което мога да направя за теб.
Смъртта ще настъпи бързо... и безболезнено.
Изпий я.
Благодаря.
Моля те...
Той ми го даде.
Ще се погрижа да го получи.
Копия долу!
Братко, римляните нападат, авангарда ни е пометен.
Хайде!
Напред! Напред!
Сега съдбата на Анибал бе решена,
предначертана от събития, които той не можеше да промени,
свързана с ужасна и пуста клетва. Той щеше да продължи безмилостната си битка до края.
И той продължи да се бие дълги години в много земи.
Може би с едничката останала му надежда,
че сина му няма да познае горчивината на водачеството,...
бремето за съдбата на народа ти.
КРАЙ