ДИАМАНТЕНАТА РЪКА
КИНОРОМАН В ДВЕ ЧАСТИ от живота на КОНТРАБАНДИСТИТЕ
с пролог и епилог
Киностудиото "Мосфильм" благодари на организациите и гражданите,
които предоставиха за снимките истински брилянти и злато.
Филмът е заснет с полускрита камера.
АПТЕКА "ЧИКАНУК"
ДОБРЕ ДОШЛИ
ДИАМАНТЕНАТА РЪКА
С УЧАСТИЕТО НА
А СЪЩО И
КАКТО И
И ОСВЕН ТОВА
И ОЩЕ
И НАЙ-СЕТНЕ
И С УЧАСТИЕТО НА
част Първа
БРИЛЯНТЪТ Е ПОЧТИ НЕЗАБЕЛЕЖИМ
В тоалетната... Тоалетна!
Скъпи другари радиослушатели, предавам от морското ни пристанище.
След няколко минути този белоснежен красавец-лайнер
ще се отправи на пореден круиз, отвеждайки в удобните си каюти
голяма група съветски туристи на увлекателно пътешествие.
Извинете, моля! Здравейте! – Здравейте!
Кажете ни, моля, имената си! – Семьон Семьонич Горбунков.
А къде работите? – Старши икономист в ГИПро "Риба".
Много ми е приятно! Семьон Семьонич,
какво можете да кажете на скъпите ни слушатели
преди потеглянето на това увлекателно пътешествие?
Въобще – честно казано: не исках да пътувам.
Мислех да купя на жена си кожух. – Не, не! Кожухът ще почака.
Аз мисля, че най-важното е да се види Света.
Че наистина, работи ли, работи... Кожухът ще почака.
Значи, никога... – Разбира се, че не е бил.
Ние от Дубровка по-надалеч не сме пътували.
Тогава и вие отивате в чужбина за първи път.
Не, аз не отивам никъде. – Ние изпращаме татко!
Ама че... Как може!... – "Фиш стрийт" –
улица "Рибна"; аптека "Чиканук".
Льолик, помня прекрасно. – Всичко трябва да е достоверно:
падаш... навехваш... – "По дяволите!".
Прощавай: "Дявол да го вземе!". – Внимавай!... Не бъркай!
Травмата... Всичко да е достоверно. Както казва скъпият ни шеф:
"В нашия занаят главното е самият реализъм".
Е... време е...
"туристе"!
Недей!...
Тръгвай!...
Добър ден! – Добър ден!
Това е каюта 16 или пардон – греша?
Шестнадесета е. Ще пътувате тук? – Да. Ще се опознаем. Козодоев,
Генадий Петрович. – Много ми е приятно!
Горбунков, Семьон Семьонич. – Приятно ми е!
Вярвам – ще се сприятелим. – Разбира се!
А някакви сувенири носите ли? – Не, не, не...
Аз взех. – Водка?...
МАЛЪК НАПРЕД
Беше седмият ден от увлекателното пътешествие...
Аз пък обичам песента за зайците. – За кого?
За зайците. – Сеня, за зайците не е съвременно.
"ОСТРОВЪТ НА НЕВЪРВЕЖА"
Целият в зеленина, абсолютно целият –
остров на Невървежа в Океана има.
Остров на Невървежа в Океана има –
целият в зеленина, абсолютно целият.
Там живеят нещастни хора-диваци –
със лица ужасни, но с добри души.
Със лица ужасни, но с добри души –
там живеят нещастни хора-диваци.
Каквото и да правят нищо не върви –
явно в понеделник майка им ги е родила.
Явно в понеделник майка им ги е родила –
каквото и да правят нищо не върви.
Крокодилът не се хваща, не растат кокосовите палми –
плачат, Богу молят се, без да жалят сълзи.
Плачат, Богу молят се, без да жалят сълзи –
крокодилът не се хваща! не растат кокосовите палми!
И понеже са безделници биха могли да си живеят –
стига да можеха понеделниците да ги спипат и отменят.
Стига да можеха понеделниците да ги спипат и отменят –
понеже са безделници – биха могли да си живеят.
За беда на острова няма календар –
и деца, и възрастни се затриват ей така.
И деца, и възрастни се затриват ей така –
на проклетия остров няма календар.
И в такива случаи – нощем до зори,
плачат несретните хора-диваци.
И ридаят бедните, и кълнат бедата –
в кой ден – не знае се, в никоя година.
И ето го накрая – последното чуждестранно пристанище
преди завръщането в родината...
И така, уважаеми – намираме се в така наричания
Стар град.
При царуването на императора Шимуншин-шах Трети,
тук, на тези хълмове,
е бил разположен великолепен ансамбъл,
включващ дворец,
джамия с две минарета,
жилищни помещения...
Ти!...
Ти какво – откачи ли?... – Ама тя казва, че нещо е станало!
Айлюлю после, ама не – в никакъв случай!
Май нещо й трябва? – Какво й трябва после ще ти кажа.
Лейди, сеньора, фрау, мис, за жалост няма да стане!
Руссо туристо...
е обликът на морала! Ферщеен? Това е. По-бързичко!
А какво й трябва?...
Позволете да ви благодаря, Николай Иванич, за интересната,
много интересната обиколка!
Другари, внимание! Сега разполагате със свободно време.
Можете да се разходите из града. Но имайте предвид:
точно в 17:00
всички трябва да са на кораба. Без закъснения. Разбрано?
Това е. – Геша!...
Геша!...
Що ме заряза? – Как да съм те зарязал! Чакам те.
Ето натам.
АПТЕКА "ЧИКАНУК"
Къде го тоя – да не се бръсне? – Спокойно, трябва да дойде.
Паролата "Дявол да го вземе!" ли е? – "Дявол да го вземе!".
Сигурно ли е, че е от кораба "Михаил Светлов"?
Така съобщиха. – Корабът тръгва след час!
Млъкни!
Извинете, увлекох се!
Знаеш ли...
Геша!
Геша!...
Уважаема гражданко!...
Дявол да го вземе! – Дявол вземе! Дявол вземе!...
Дявол вземе!
Руснак? – Да.
"Михаил Светлов"? – Да, да...
Дявол вземе!
Дявол вземе!... Дявол вземе!
Какво му стана?
Наистина беше силно изкълчване. Даже загуби съзнание.
Да почваме!
Дявол вземе! Дявол вземе!
– "Михаил Светлов", "Михаил Светлов"!
Дявол вземе! – Дявол...
Дявол вземе!
Дявол да го вземе!
ДЯВОЛ ДА ГО ВЗЕМЕ!
ДЯВОЛ ВЗЕМЕ!
Те ти късмет!
Руснак? – Руснак, руснак, руснак...
"Михаил Светлов"? – "Михаил Светлов". Аз съм. Аз, аз...
Ти, къде гледа, бе, дърто магаре?
Ма, онзи също каза паролата: "Дявол вземе!".
Тече непреводима игра на думи с местни идиоматични изрази.
Другарю! Другарю!... Айлюлю – добре, ама цигель-цигель часа...
Тия кретени твърдяха, че е бил в безсъзнание –
значи, тоя мухльо нищо не знае. Чудесно!
Ама какво... какво... какво значи това?
Нищо особено – обикновена контрабанда.
Какво? – Контрабанда.
Защо така, Семьон Семьонич? Спокойно!... Пийнете!
Аз не пия. –Четохте ли в "Неделя", раздела
"За дома – За семейството"? Лекарите го препоръчват.
Успокоява нервната система, разширява съдовете... Пийте!
Пийте, пийте!
Другарю капитан, какво да правя сега? – Ами нищо.
Почивайте, танцувайте, веселете се. Само ви моля:
за контрабандата – никому нито дума!
Нали ще питат какво ми е на ръката? – Ами казвайте:
"Подхлъзнах се... Паднах...
Скрито счупване!... Загубил съм съзнание. Свестих се –
гипс!"
Подхлъзнах се... Паднах...
Скрито счупване... Загубил съм съзнание. Свестих се –
гипс! – Гипс!... Точно така!
А за това... ще съобщя, където трябва.
Благодаря!
Нима съвсем нищо не помниш?
Внимавай! Внимавай!...
Защо? Помня. – Какво помниш?
Подхлъзнах се... – Така.
Загубил съм съзнание... Свестих се – гипс!
Това ли е? – Това.
По-добре да бях паднал вместо теб! – Ти пък, Геша! Недей така!
Пази си ръката, Сеня! Пази я!
Надя ще се притесни! – Какво да правиш:
това е "селави", както казват при "тях".
Прощавай, другарю!
ИЗХОД
Другарю, да си ходя ли вече?
Да, минавайте, другарю. Не ме бавете.
С всичко ли? – Да.
Нима капитанът не ги е предупредил!... Какво да правя?
Ето го... Всичко е наред. Стоката е като в сейф.
А ключът? – Какво?
Както казва любимият ни шеф: "Ако човек е идиот – това е за дълго".
Льолик, не разбирам за какво говориш. – Сега ще разбереш... при шефа!
Нов игрален филм "КРИВОЛИЦАТА НА КЪСМЕТА"
Само не удряй!
Къде ще ходим?
У дома.
Значи, из чужбината бяхте?
Да. Бях...
А какво да правя сега? Накъде – в милицията или у дома?
То вече пътувам към вкъщи.
Не му казах адреса! Къде ме кара?
А тук има само един път към града.
Ако обичате: "Морска" 21, блок 9.
Трети вход.
Трети етаж.
Какво ви е на ръката? – Защо се интересува?
Обикновено любопитство ли е?
Подозрителен тип!
Подхлъзнах–се–паднах...
Скрито–счупване. Загубил–съм–съзнание–Свестих–се–гипс.
В самодейността участвате ли? – Участвам.
Защо излъгах? Всъщност не участвам.
Защо ме пита?! Баламосва ме!
Много подозрителен тип!
Защо зави? Пътят е направо! – Там пък ремонтират.
Отбивка.
Спрете! Ще ги вземем. – Не е разрешено! Има наредба.
Не взе попътни! Тоя не е таксиметърджия.
Бандит е!
И защо не се представихте веднага? – Исках първо да го проуча.
Да проверя дали ще е подходящ. – И какво? Проверихте ли?
Проверих, другарю полковник.
Подходящ е.
Дори не предположих, че... – С гипса...
Тъй вярно, другарю полковник.
Сигурно трябва да му... – Не трябва.
Съгласи ли се? – Съгласи се.
Сега има предложение: ако... – Не става.
Ясно... Може би трябва... – Не трябва.
Разбрано... Разрешете поне да... – А това го опитайте.
Операцията е възложена на вас, така че – действайте.
Докладвайте. Какво стана нататък? – Слушам, другарю полковник.
След като се запознахме по този начин, му изложих нашия план.
И какво да правя сега? – Нищо.
Живейте си както досега – сами ще клъвнат.
Те ще дебнат вас, а ние – тях
и щом опитат да го свалят – ще ги пипнем.
Като жива стръв? Разбирам – и аз съм рибар.
Те, разбира се, ще предложат голям откуп,
а аз ще се пазаря. – Не мисля.
Защо им е да се издават? Те са сигурни, че нищо не знаете.
Ще опитат да си получат нещата безплатно...
и неусетно за вас. – Как от човек може да се свали гипс
"неусетно"? – Може.
Наистина – не знам те как ще действат, но човек може
да се напие... да се приспи...
да се зашемети... Всъщност – от безчувствено тяло.
В краен случай – от труп.
От неговия труп ли?
Е, сигурен съм, че няма да се стигне до там.
Михал Иванич, а дали не може този гипс вместо мен
да го поноси някой друг?
Разбира се – можете да се откажете. – Ама не – не съм страхливец!
Но се боя...
Боя се дали ще мога. Способен ли съм...
Аз мисля, Семьон Семьонич, че всеки човек е способен на много,
но за съжаление не всеки знае на какво е способен.
Да, да... Така е.
Сега да се уточним за свръзките.
Какво правите, Семьон Семьонич!
Минутка!
Връзката ще държим така:
ако ни дотрябвате... – Ще дойдете при мен.
Ако ние ви трябваме... – Викам такси на мое име.
Ще дойда аз или помощникът ми. Разбрано?...
Вземете!
Много ви благодаря! Извинете ме, че...
Нищо, нищо. Случва ни се и по-лошо...
Може да се отбием до нас! Ще ви запозная с жена ми.
Семьон Семьонич, нали се разбрахме:
никой не трябва да знае!
И Надя? – Никой!
Разбрано!
Семьон Семьонич, а багажа?
Сеня, отвори!
Добре дошли! Семьон Семьонич... – Благодаря!
извинете, че така късно, но и сам знаете –
обществените дела – преди всичко.
Какво ви е на ръката?
Семьон Семьонич, в сряда, в "Червения кът" е вашата лекция.
Обявата вече е закачена. – Каква лекция?
Е, как – освен вас,
от нашата ЖК никой не е бил "там". Темата на лекцията е:
"Ню Йорк – град на контрастите". – Но аз не бях в Ню Йорк!
Та къде бяхте? – Бях в Истанбул, в Марсилия...
Моля: Истанбул – град на контрастите. Има ли разлика? Обявата ще оправим.
А какво ви е на ръката?
Скрито счупване. Загубих съзнание. Свестих се – гипс.
Отлично, отлично! Скромничко, но с вкус.
Каква прелест!...
Каква прелест!... Та какво, казвате, ви е на ръката, Семьон Семьонич?
Това е за вас. Сувенир. – Какво говорите!...
Благодаря! Благодаря, Семьон Семьонич!
Копченцето натиснете. – Така ли?
Смешно, нали? – Много...
Благодаря!
Сеня... а София Лорен видя ли?
А кока-кола пи ли?
Е, как е?
Спи, спи! – Спя.
Валериан
Грузински коняк
Лекарите го препоръчват... Приспивателно...
Вестник "Неделя" – "За дома – За семейството".
Седни!
Кажи ми най-сетне: какво ти е на ръката?
Подхлъзнах–се–паднах. Скрито–счупване. Загубил–съм–съзнание–Свестих се–гипс.
Това вече съм го слушала. Не е нужно да ме щадиш.
Нека е най-страшното – но да е истина. Казвай какво ти е на ръката!
Нали ти казвам: вървях по улицата, подхлъзнах–се–пад...
Ами... Това е.
Не умееш да лъжеш ти, Сеня.
Знам какво имаш там.
Кой ти каза?
Ти имаш не скрито счупване.
А какво? Какво имаш там?
Злато и брилянти.
Престани с тези шегички!
Ти имаш не скрито...
а открито счупване!
Да вървим да спим!
Пис-пис...
За такива неща трябва да се убива!
Льолик, само не удряй! Всичко ще оправя!
Да пукнеш дано!
Да те гледам в рокличка
по бели пантофки!
Да живееш само на
заплата!
ИСТАНБУЛ – град на контрастите
Виктор Николаевич!
Вие какво? Да четете ли не умеете?
Разхождането на кучета СЕ ЗАБРАНЯВА!
Мамо, виж как мога!
Ама бива ли така! – Бива.
Не бива. – Я чакай.
Разберете, че градинките ни не се правят за разхождане!
А за какво? – За естетика!
А той къде да ходи?
Предоставена ви е отделна квартира – ходете си там!
А той къде... – Защо така? Защо!
Добро утро! – Здравейте!
Аз, Варвара Сергеевна, нали бях в Лондон,
а там кучетата ги разхождат навсякъде.
Кучето е приятел на човека.
Аз не знам как е "там" в Лондон – не съм била.
Може "там" кучето да е приятел на човека.
Но при нас – домоуправителят е приятел на човека!
Интервю за интересна находка. СЪКРОВИЩЕТО Е ПРЕДАДЕНО НА ДЪРЖАВАТА
5 дни до тегленето на тиража.
Ало!... Чичка,
да имаш огънче?
Ти да не си глухоням, бе? – Да.
Ясно.
Ето го!
Мухльо!
Такъв ще го пипнем без врява и пушилка.
Иди го покани на риба.
На Черните камъни, както се уговорихме.
С пренощуване го покани. Само не се суети!
На децата – сладолед; на жена му – цветя.
Гледай да ги не сбъркаш... "Кутузов"!
Идиот! На децата – сладоледа!
Окото е дреболия. Ще мине.
Сеня, как ти е ръката?
Горе-долу. – Боли ли те?
Я размърдай пръстчетата! Не, не онези. Тези.
Всичко е наред. Ще мине. – Генадий Петрович,
като приятел на Сеня, трябва да му повлияете.
Прекалено лекомислено гледа на това.
И знаете ли – даже искаше да ме излъже.
Татко има не това, което разправя на всички.
А какво?
Ами той има там не скрито,
а открито счупване!
Иди при мама. Сеня, я да отскочим на риба, а!
Ще идем на Черните камъни...
Ще наемем лодка за през нощта... Ще се насладим на "вечерния звън".
А, Сеня?
Не.
С пренощуване няма да ида. Боя се да не я простудя.
Хайде от сутринта! – Дадено!... Хайде от сутринта!
Както ти е удобно. Значи, от сутринта?
От сутринта. – Това е!
Максим! – Какви ги вършиш, бе!
Мамче, едва го натиснах... – Как може така!
Извини се веднага на чичкото!
Бива си го момчето!
Авторски колектив: художник: Маргарита Семьонова;
главен проектант: Рохан Левицкая;
главен конструктор: Алберт Мудрев.
Летен комбиниран костюм
"Универсал 69" – поощрителна награда
на междуобластния форум за модно облекло в Житомир.
Оригиналното конструктивно решение
позволява лесно да превърнете сакото...
в куртка.
Но това съвсем не е всичко.
С леко движение на ръката
панталоните се превръщат...
превръщат се панталоните...
в елегантни къси панталони.
Извинете ни – малък технически проблем.
И накрая – последния модел:
плажен ансамбъл "Минибикини 69".
Какво става? Защо шефът е тук?
Всичко се променя. Операцията ще бъде при Бялата скала.
Защо не на Черните камъни. – Денем е прекалено оживено.
Но при Бялата скала не кълве. – Ще кълве. Аз отговарям.
Така ще кълве, че клиентът ще забрави всичко в света.
Останалото по плана ли е? – Всичко е както се уговорихме.
Ти леко го зашеметяваш. Вземи!
Льолик!...
Та това е неестетично. – Но е евтино, надеждно и практично.
Бързо сваляме гипса и се омитаме. Тъй. – А моето алиби?
Да – ти оставаш със следи от насилие по лицето.
Точно като жертва на нападение от неизвестни.
Льолик, само те моля... – Не се безпокой, Козлодоячо...
Ко-зо-до-ев!
Коз-ло-до-ячо!
Ще удрям точно, но силно.
Добър вечер, Маря Николаевна! – Добър вечер, Семьон Семьонич!
Накъде по тъмното? – Ами утре рано съм на риба.
Хапнахме, а хлябът свърши.
Сега на булеварда – в дежурния. Далеч – ама трябва.
Даа...
Горкичкият!
Момчета, на неговото място трябваше да съм аз.
Напиеш ли се – ще бъдеш.
Хайде да го товарим! – Хайде, вдигай!
Тежи... – В коша...
Ама че дявол! – Намести го!... Тръгваме.
Добър вечер, Семьон Семьонич!
Добър вечер! Но не ви познавам.
Володя. – Сеня.
Имате поздрави от Михал Иванич.
Благодаря! – Той много искаше да ви види.
Кога? – Дори и сега.
Ще закъснея за хляба. – Не се тревожете – с кола съм.
Да наминем!
Е, Володя, много ви благодаря! – За нищо.
Късмет! – Почивайте. На слука!
Значи – ще бъдете на Черните камъни?
Да, да – на Черните камъни. – Е, да ви върви по вода!
Да не чуе дявол!
Лека нощ! – Лека нощ, Семьон Семьонич!
Даа!...
"Нашите" хора в хлебарницата с такси не ходят!
ЧЕРНИТЕ КАМЪНИ | БЯЛАТА СКАЛА
Май че е тук...
Или може би... – Залудо дойдохме тук.
Черните камъни са по-близо и кълве повече.
Ако не греша, тук ще кълве така, че ще забравиш всичко на света.
Разтоварай се!
Господи!
Помогнете!
Спасете ме!
S-O-S!
Помогнете!...
Льолик!
Идиот!
Маменце!...
Льолик!
Спасете ме!...
Маминко!
Чичко, защо крещите? – Махай се, момче! Не пречи!
Мам...
На Господа да се помолим!
Господи, помилуй!
Защото Свят си, Боже наш, на Тебе слава въздаваме
и на Отца и Сина и Светия дух – сега и винаги и во веки веков.
Амин!
Я, бе, сополанко! Я се разкарай!
Летят патици,
летят патици...
Така!
...и два гъсока.
Така... Шефът ни дава възможност да се реабилитираме.
За място на операцията с кодовото име "Дивеч"...
Как?
"Дивеч"...
...той определи летния ресторант "Плачещата върба".
Право на север, на около...
петдесет метра, има тоалетни –
тип: обикновен нужник.
Означени са на схемата с буквите "М" и "Ж".
Асфалтовата пътечка до тоалетните минава покрай ели,
където ще се намирам Аз.
Това е нашата дислокация.
Сега – твоята задача:
ти довеждаш клиента в ресторанта;
привеждаш го в нужната кондиция и бързичко го извеждаш да се освежи.
Убеждавайки се, че клиентът държи зададената посока,
с думите: "Сеня, чакам те на масата",
бързичко се връщаш на изходна позиция. Алибито ти е осигурено.
Клиентът, минавайки край елите, попада в ръцете ми...
И това е... Натам е въпрос на техника. Ясно ли е?
Льолик, чудя се как ще го приведа в кондиция – той пие малко.
Както казва скъпият ни шеф:
"За чужда сметка пият даже трезвениците
и язвениците".
С едната заплата на такси далеч няма да стигнеш!
Ако обичате – 100 броя, но поредни.
Който вземе билети – пачка, ще получи...
Водна играчка... Зарежете тъпата си агитация!
Купувам билети не заради печалбата. – А за какво?
Вестници трябва да се четат! – А какво има?
Разпространете ги в нашата ЖК. – А ако...
А ако не взимат – ще спрем газта.
Значи – всичко е ясно? – Да.
Завъртете се из оказионите... Огледайте пазара...
Постойте в ресторант... – Може на гарата.
Наминете.
С една дума – бъдете лесен за наблюдение!
Естествено – ще имате разходи. Ето, вземете.
Не, не – аз сам.
Семьон Семьонич, хайде без самодейности!
Тук са 500 рубли.
От новите!
Какво имате на главата? – Парите.
Семьон Семьонич!... – Разбрах.
Вземете!
Защо!
Както казват – за непредвиден случай. Вземайте!
От войната не съм държал бойно оръжие.
Е, това не е бойно, а по-скоро – психологическо.
Ако се наложи – можете да сплашите... Да подадете сигнал...
Зареден е с халосни. – Дайте ми един боен!
Защо?
За непредвиден случай. – Не може.
Ясно.
Семьон Семьонич! Какво правите!
Така трябва...
РЕСТОРАНТ ПЛАЧЕЩАТА ВЪРБА
Феденка, би било добре и...
"дивеч".
Ще го приготвим. – Какво ще пием?
Водка, коняк? – Бих пийнал биричка.
Значи така: като начало – бутилчица водка и бутилчица коняче.
Две бири. – Слушам!
Трябва да звънна на мама. Сега идвам. – Да, да.
Добър вечер, Борис Савелич!
Поръчах на Федя... "дивеч".
Много ви моля!
Льолик... Чакам.
Клиентът ще бъде наред.
Шефът лично е тук.
Чакам!
Свободно ли е? – Заето е.
Ето ти! Почна се.
Само спокойно!... Трябва да се действа!
Кажете, моля: къде е телефонът?
Благодаря!
"Такси"?... Обажда се Семьон Семьонич Горбунков.
Гор-бун-ков... Да, да – Горбунков.
Изпратете такси в ресторанта "Плачещата върба"!
Спешно!... Благодаря!
Ами... да започваме, а!
Не, не, не! На мен – бира... Не, не!
Аха! Ослушва се. Нека вижда, че аз пия.
За твоята премия! – Да даде господ да не е последна!
След първата не се мези.
Водчица?... За твое здраве!
Давай!
Залей!
Убеден съм, че всеки от вас, когато намери съкровище,
ще постъпи точно като мен. – А наградата къде ще я денеш?
С полагащата ми се по закон награда...
по съвет на приятелите ми, реших да си купя
автомобил "Москвич"! Новия модел!
Сега се връщам.
Клиентът дозрява – бъди готов! – Винаги съм готов.
Идиот!
Пардон!
Вие при кого? – При тебе.
Не можеш да ме познаеш? – Не мога да те позная.
Да вземем да пийнем?
Да пийнем!
Аз също не те познах веднага. – Така ли?
Защо обръсна мустаците? – Какво?
Казвам: защо обръсна мустаците, глупчо?
На кого?
Простете, с кого имам честта?
Ладиженски, Евгений Николаевич – съученик на този глупчо.
Защо Володка е обръснал мустаците? – Мустаците?
Сеня, набързо обясни на другаря, защо Володка е обръснал...
мустаците. Имаме много малко време – пий!
Сеня!...
Наистина извинете, но... припознах се!
Ама... да имахте мустаци – същински Володка Тренкин.
Същински!... – Другарю, кога ви е самолетът?
Да... Време е.
Е, дойдете ли при нас на Колима...
Дойдете ли на Колима – добре сте ми дошли!
Не! По-добре е – вие при нас. – Със здраве!
Хубаво, че не е контрабандист! Симпатичен мъжага.
А защо така се напих, а?
Сеня,
дойде ли в кондиция?
До каква? – До необходимата.
Не. – Тогава още по чашка.
Не, не, не! Повече... повече не.
Длъжен си! – Край!
Сеня!...
Ти мене уважаваш ли ме?
Уважавам те, но... няма да пия.
Тогава ще те ухапя.
Хапи!
Геша!... Ей!... Геша!...
Геша!... Геша!... Пълно е с хора...
Геша!...
А с дивеч ще пиеш ли? – С дивеч ще пия.
Федя!... Дивеча!
Дивеча!
Това ли е дивечът? – Това ли е дивечът?
Дивечът е.
А с дивеч водка не се пие. – А какво?
Кипящото... – Разбрах, разбрах... Федя,
още по 150 шампанско и край. – Слушам!
За теб! – Благодаря!
Струва ми се, че е добре да се освежите.
Сеня, слушай! Добре е да се освежим. Бързо! Да тръгваме!
А дивеча? – Дивечът няма да отлети – печен е.
Бързо! Повлече... Не се глези, не се глези! Бързо!
Право на север, на около 50 метра... Бързичко!
Сега пък какво?
Сеня!
"ПЕСЕН ЗА ЗАЙЦИТЕ"
Трын-трава (рус.) – празна работа; лански сняг.
В тъмносиния лес, де трептят трепетлики;
де от дъбовете-магьосници се сипе листак;
на поляната трева зайците в полунощ косяха
и при това напяваха
странни слова:
А на нас не ни пука!... А на нас не ни пука!
Макар да се боим от вълка и совата –
имаме си важна работа: в най-злокобния час
ний вълшебна, ланска трева косим.
А дъбовете-магьосници нещо шепнат в мъглата,
край нечестиви блата, от чиито сенки се надигат.
Косят зайците трева – ланска трева на поляната,
и от страх все по-бързо
песничката пеят:
А на нас не ни пука!... А на нас не ни пука!
Макар да се боим от вълка и совата –
имаме си важна работа: в най-злокобния час
ний вълшебна, ланска трева косим.
А на нас не ни пука!... А на нас не ни пука!
Твърдо вярваме в древната мълва:
най-храбър ще стане тоз, който три пъти в годината,
в най-злокобния час ланска трева коси.
А на нас не ни пука!... А на нас не ни пука!
Ще станем по-храбри и безстрашни от лъва.
Да устоим поне веднъж в най-злокобния час –
всички опасности за нас ще бъдат ланска трева.
А на нас не ни пука!... А на нас не ни пука!
Ще станем по-храбри и безстрашни от лъва.
Да устоим поне веднъж в най-злокобния час –
всички опасности за нас ще бъдат ланска трева.
Такаа...
Ще трябва да се вземат мерки. И как иначе – пиянство, бой...
Та вие знаете, Варвара Сергеевна...
Всичко знам по-добре от вас, скъпа моя!
Откъде има пари?
Покани го приятел! Получил е премия...
А според протокола, за разбитото огледално стъкло,
мъжът ви е платил 97 рубли и 18 копейки.
Че откъде у него такива пари!
След завръщането си от "там",
вашият мъж стана друг.
Прикрито влияние на Запада.
Тези идиотски играчки!
А тази странна фраза: "Кучето е приятел на човека!"...
Странно – че да не кажем и повече!
А това?... Елементи на сладкия живот?
И знаете ли – няма да се учудя,
ако утре се изясни, че вашият мъж...
тайно... посещава любовница!...
Какво!?
Това твое ли е?
Мое е. – Откъде е?
От там.
От там!...
Завербували са го!
Как е могъл?
Толкова е доверчив!
Ръката!... Измъчвали са го!
Как не се сетих по-рано! Боже мой!
А на нас... не ни пука!
Какво да правя?... А децата?... Какво ще стане с тях?!
Какъв позор!
Има само един изход.
Само един!
САМО ЕДИН.
Стига... Стига!
Шампанско сутрин пият
или аристократи, или дегенерати.
Да отиваме при шефа!
В такъв вид... не мога.
Трябва...
да взема вана... да пийна чашка кафе...
Ще има там за теб и вана;
ще има и кафе; ще има и какао в чая.
Да тръгваме!
Да тръгваме... Геша!
Надя!...Наденка!... – Сеня!
Сеня!... Успокой се! Успокой се!...
Ти имаш... имаш изход. – Така ли?
Трябва да отидеш и да си признаеш сам. Сам!
За какво? – За измяната.
Мълния НА БОЙ СРЕЩУ ПИЯНСТВОТО!!!
СРАМ ЗА ПИЯНИЦАТА И ПОБОЙНИКА – гражданинът ГОРБУНКОВ, С.С.
Домсъвета
Как можа да го помислиш това!
Тая мойта жена – майката на децата ми! О, Боже!... О, горко ми!
А какво... какво трябваше да помисля? – Каквото щеш – само не това!
О, горко ми!... О, горко!...
Откъде имаш пистолет и пари?
Мълчи, нещастнице! Мълчи!
Сеня!...
Кажи: откъде имаш пистолет и пари?
Умолявам те, Сеня! Кажи!
Добре!... Ще ти кажа!
Но никому нито дума! – Кълна се!
Това е държавна тайна! Пистолета и парите
ги получих за изпълнение на отговорна специална задача.
Каква? – Това не мога да ти кажа.
Засега... Стане ли възможно – всичко ще научиш.
Мен може даже...
да ме наградят...
посмъртно!
Шикозен план, шефе!
В 12:00 всичко ще е готово.
Гениално!
Добър ден!
– Бон-жур, мадам!... Пардон!
Щастлив съм да ви приветствам в този скромен, уютен...
Много ти здраве, момче!
Праща ме шефа. – Всичко е приготвено.
Подправените документи! – Паспортът е готов.
Бардакът? – Хотел "Атлантика".
Запазената стая е платена.
Клиентът?
Фасът... Профилът.
Хонорарът? – Ето го.
Ще покажа средството.
Достатъчна е една таблетка.
Кажете, моля!
Нямате ли като този, но без крилата?
За съжаление не. – Нямате, значи.
Ще трябва да търсим...
А нямате ли като този, но със седефени копчета?
За съжаление няма. – Няма... Ще трябва да търсим...
Вие мен ли?... – Да.
Извинете ме!...
Аз дочух... Ами случайно имам това, което търсите.
И тъкмо със седефени копчета.
Само че е в хотела. Много ли ви трябва?
Да. – Тогава ще ви дам адреса.
Живея в хотел "Атлантика". Това е съвсем наблизо.
Ще ви напиша адреса...
Ало!... В девет часа удобно ли е?
Ами много добре! Заповядайте!
Аз много ще ви чакам!
Девет, точно в девет; хотел "Атлантика"; стая 327;
Анна Сергеевна... Девет, точно в девет...
В душата си усещам – клъвнала е голямата риба... Тя как изглежда?
Тя ли? – Да.
Ясно. Бъдете предпазлив! Не повтаряйте вчерашната грешка.
То аз изобщо не пия. Приятел ме покани.
Впрочем той как е след вчерашното? – Не знам. Не се е обаждал.
Свестен човек. – Така ли мислите?
Добре, идете в хотела и действайте според обстоятелствата.
Може да има съучастници. Проверете!
Оръжието с вас ли е?
Психическото. – Ще ви чуят. Я дайте бележката!
Френски, "Шанел №5". Тръгваме!
Ти къде?
Специалната задача!
Бъди предпазлив! Чуваш ли? – Не се безпокой! Всичко ще е наред.
Сеня!
Захар
Тръгвам.
ХОТЕЛ "АТЛАНТИКА"
Клиентът дойде. – Хубаво.
Пети, Пети! Той влезе. Приемам.
Разбрах. Разбрах ви.
Хотел... 327...
Анна Сергеевна... 9:00
Да, да. Влезте!
А, дойдохте!... Поседнете, моля! Аз сега...
Какво ви стана? Какво ви стана!
Ами... копчето на ръкавела се търкулна.
Ето го. Откачило се е.
Как ме уплашихте!
Позволете да ви помогна!
Помислих, че нещо е станало.
Чуйте как се удря сърцето ми!
Удря ли?
– У-удря.
...да следим за сигнала. Щом заспи, тя ще угаси светлината.
Льолик, ами ако си тръгне? – Геша!
Би ли си тръгнал от такава жена! – Аз не, но той е верен мъж.
Както казва скъпият ни шеф: "Няма мъж, който поне за час
да не е мечтал да стане ерген".
Следи за сигнала!
Нали бяхме... за халата.
Аз пък не ви казах – една приятелка ще го донесе всеки момент.
Нали не бързате? – А, не – не бързам.
Може би чаша вино?
По-добре би било...
бира.
Не!... Единствено вино!
Думите на любовта говорехте ми
в града
каменен;
а фенерите с очите жълти
ни водеха през мъглата.
Да обичам преди не умеех така
огнено,
пламенно...
В душата ми непредпазливо вий
разбудихте вулкан.
Помогни ми!
За случайното ни запознанство. В жълтооката нощ
Пийте, пийте!... Пийте! позови ме!
Виждаш – загива...
Ах!... Сърцето загива
в огнедишащата лава
на любовта!
А къде е приятелката ви? Може утре...
А защо ни е приятелката ми?! Моето халатче е почти като онова!
А градът пиеше коктейли ароматни;
Вижте! градът пиеше и чакаше новости.
Наричахте ме умница,
мило
момиче...
но не разбрахте, че шегувате се
вий с вулкан от страсти.
Помогни ми!
В жълтооката нощ
позови ме!
Виждаш – загива...
Ах!... Сърцето загива
в огнедишащата лава
на любовта!
На ямайски ром ухаят сенките –
сини и
дълги;
а градът каменен по прежнему
пие и чака новости.
Залезът пак оцвети улицата
с краски
дивни;
но буреносни облаци вихрят се
над вулкан от страсти.
Помогни ми!
В жълтооката нощ
позови ме!
Виждаш – загива...
Ах!... Сърцето загива
в огнедишащата лава на любовта!
НЕ СЪМ ВИНОВНА АЗ! в огнедишащата лава на любовта!
ТОЙ САМ ДОЙДЕ!
Видях специалната ти задача.
След такава чудовищна лъжа не искам и не мога да бъде с теб.
Уверена съм, че децата, когато пораснат, ще ме разберат.
Молба за развод ще подам аз. Сбогом!
Добро утро, Семьон Семьонич!
Не! Трябва веднага да отида в Дубровка. – Правилно, но не сега.
Утре сутрин ще ви изпратим кола. Както обикновено – такси.
В осем сутринта удобно ли е? – А защо не днес?
Днес ви моля, да изпълните една молба. – Каква?
Трябва непременно да се срещнете с вашия приятел.
Кой приятел? – Онзи, с когото бяхте
за риба... в ресторанта... – А, Генадий Петрович!
Да се видите с него и така,
покрай другото, да му кажете, че утре
заминавате за Дубровка; в осем сутринта.
И най-важното: кажете му,
пак така – между другото, случайно,
че вдругиден ще ви свалят гипса.
Гена?! – Да.
А защо тогава не го... – За да не подплашим по-едрата риба.
Пардон!
Другарски съд НАД ПИЯНИЦАТА, ПОБОЙНИКА
И МОРАЛНО-БИТОВО РАЗЛОЖЕНИЯ гражданин ГОРБУНКОВ, С.С.
Хубаво пеете!
Ех, пък вие!...
Кажете моля, отдавна ли познавате гражданина Горбунков, С.С.?
Да, за жалост – от десет години. – И през всичките десет години
той пише, биеше се и така да се каже: морално се разлагаше?
Ами не. Знаете ли, през това време той изкусно се правеше
на порядъчен човек – нямам му вяра! – Ако добре познаваш човек,
трябва да му вярваш винаги. – О, не!
Мисля, че на човек трябва да се вярва само в най-краен случай!
Така мислите!? – Да.
А между другото... вие всъщност кой сте?
Ами познавам го от работата. Да кажем... колега.
Ясно! Другар по чашка.
"Миша"
Я да се махаш оттука!... Миша!...
По вашему: бегай в бардака! – Веднага тръгвам. Само да питам нещо.
Това добре ли сте го закрепили? – Не се измъчвай, аркадаш!
Не мож го смъкна. – А сега го свалете!
Шефе! Всичко пропадна! Всичко пропадна!
Свалят гипса... Клиентът заминава...
Ще го убия! Ще го...
Добро утро, Семьон Семьонич! Закъде сте се стегнали толкова рано?
При моите, в Дубровка.
Кой е поръчвал такси за Дубровка? – Аз.
Качвайте се.
Тръгвам. – Всичко хубаво!
Аз срещнах ви
и всичко преживяно,
в успокоеното ми сърце
оживя.
Аз спомних си времето...
А Михал Иванич не успя ли да дойде?
...щастливо...
А Володя?
Заети са.
и на сърцето ми стана...
А какво ви е званието? – Какво зоване?
Като на Володя ли? Лейтенант от милицията?
Лейтенант... най-старши... съм аз...
Другарю старши лейтенант, разрешете пред жена ми да ви наричам по звание:
"Другарю старши лейтенант".
За тежест – може ли?
Разрешавам. – Благодаря!
Непременно й кажете, че съм изпълнявал ваша специална задача –
в ресторанта и най-вече в хотела.
И за да не се тревожи – че утре ще ме върнат и го свалят.
Нищо не й говорете за контрабандисти, злато и брилянти.
Не! Не мога да се наема с това.
Другарю старш... – НЕ! Трябва да се посъветвам с шефа.
С началството. – С Михал Иванич?
С Михал... Иванич.
С Михал... – Поздрави на Михал Иванич!
Ало... Ало... Шефе...
Аз съм... Ало... Шефе...
Аз съм... Льолик... Льолик!...
Замина. За Дубровка. Преди 20 минути.
С такси. Бежова "Волга".
28-70 ОГО
Разбрах... Всичко разбрах.
Гешка е на деветнайсетия километричен знак.
Значи – без него... Разбрах.
Почвам да действам без врява и пушилка по новоутвърдения план.
Край.
Какво стана? – Поздрави... от Михал Иванич.
Благодаря! Та какво стана? – Всичко ще бъде наред. Даже по-добре.
При жена си ще отидете като младенец. Без гипса, без прах, без шум.
Михал Иванич разреши да свалим гипса днес.
Пипнали са го! – Пипнали са го.
А кой е той? – Един мухльо.
ДУБРОВКА – 166 km
За какво да се връщаме. Няма да си губим времето.
Имаме точка за поддръжка по пътя. Там ще свалим гипса.
Както казва скъпият ни шеф Михал Иванич:
"Кови желязото, без да се отделяш от касата".
Бързичко ще свалим гипса, изтърбушваме го и всичко е наред.
Другарю старши лейтенант, само ви моля, всички ценности
да ги приемете по опис. – Ама разбира се! По реда:
опис, протокол; сдал – приел... пръстови отпечатъци.
Цялата операция ще отнеме не повече от 15 минути.
Нека омеква. А аз дотогава...
ще взема да събера... партакешите...
Задължения!... – Страхотно ви е оборудвано тук.
Да, а се налага да офейкаме...
Началството... нареди...
да сменим точката. Да се пребазираме.
Та така...
На вас мустакът ви се отлепи. – Благодаря!
Горе ръцете!
АВТОСЕРВИЗ Почивен ден
Седми, Седми, какво виждате по пътя?
Докладвайте! – Тук Седми. Докладвам:
към града се движи автоцистерна с мляко.
Таксито не е открито. Продължавам проучването. Приемам.
НЕ Е ИЗХОД
Край на Първа част
ДИАМАНТЕНАТА РЪКА
КИНОРОМАН В ДВЕ ЧАСТИ от живота на КОНТРАБАНДИСТИТЕ
с пролог и епилог
Кратко съдържание на Първата част
част Втора ГИПСИРАНИЯТ КРАК
Седми, Седми, бежово такси не е влизало в Дубровка.
Проверете четиридесет и пети квадрат.
Стойте!
Спрете!... Почакайте!
Моля ви, закарайте ме в града! – Какво се е случило?
Работа от държавно значение. Може да ме преследват.
Ще ви закарам. Разбира се. – По-бързо!
По-бързо! – Ама аз още се уча.
Ама моля ви! Времето... – Времето е пари.
Както се казва: видиш ли пари – не си губи времето.
Кови желязото, без да се отделяш от касата.
Ръцете!... Горе!
И двамата! Ще ви убия!
АВТОСЕРВИЗ Почивен ден
Напразно се стараха. Там няма брилянти.
Как така няма! – Няма и толкова.
А откъде знаете, че имаше?
И оня, с лепените мустаци, също мислеше, че са там.
Отдавна са в милицията... Шефе!
Стойте!... Стойте, идиоти!
Както казваше един мой познат –
покойник – "Твърде много знаех".
Пети, тук Седми. Докладвам:
по горския път, с голяма скорост,
в посока към държавната граница,
се движи вишнев москвич. Приемам.
АВТОСЕРВИЗ Почивен ден
Седми, Седми! Слушай моята заповед!
Мамо! Льолик, спри! Льолик!...
Льолик!... – Спокойно, Козлодоячо!
Ще "ни приберат" всички.
АЗ СРЕЩНАХ ВИ
И ВСИЧКО ПРЕЖИВЯНО...
Лекция КУЧЕТО – ПРИЯТЕЛ НА ЧОВЕКА