ТЕРЪНС ХИЛ и БЪД СПЕНСЪР във филма
РАЗМИРНИЦИТЕ или КОЛЕДНИЯТ БОЙ (1994)
Скъпи сине Травис, както е видно, се научих да чета и пиша
откакто се видяхме за последно. Кога беше това? Е, както и да е.
Много отдавна. Доколкото помня,
никога не си бил така добър в четене и писане, както в стрелбата,
затова се надявам някоя бедна душа, предимно красива дама или дете
да ти го прочете. С течение на времето,
майката се замисля за двете си момчета.
Дали са се оженили? Дали орат собствена земя?
Или още играят комар и крадат коне? Както и да е.
Коледа наближава. Време, когато шейни звънтят празнично,
чуваш ли... и хората се събират. Освен това,
е време да ти дам съкровището, което баща ти откри в златните мини.
"Затова те моля да доведеш и брат си Моузес,
който впрочем не ми говори, откакто освободих откраднатите от него коне
и искам и двамата да дойдете у дома. С любов,... мама"?!
Четенето ти не е гладко, момче.
Защо не отнесеш парите на селската учителка за няколко урока?
Не се заяждайте с Травис, момчета. Той е най-бързия пищов на Запад.
Извинете, господа. Дребните са за вас.
Едно перо. - Една близалка.
Честна сделка. - Сигурен ли си?
Всичко е честно. - Хей, Травис!
Още ли си тук? Мислех, че си на училище!
Винаги ли изпълняваш заръките на майка си?
Да, и ти гарантирам, че винаги ще го правя.
ТЪРСИ СЕ ЧЕРНИЯТ ДЖАК Опасен, награда 200 долара
Моля ви, пуснете ме. Мама и тате няма да оцелеят без мен.
Мен какво ме интересува, патенце?
Хей, насам!
Дано имаш оправдание да се изпречваш на пътя ми.
Аз съм Черният Джак. - Обраха ме, сър. Взе и коня ми.
Кой? - Беше бърз.
Бърз? - Да и подъл.
Как изглеждаше? - Не видях, беше много бърз с пищова.
Нима? - Каза, че е най-добрият.
Никой не е по-добър от мен. - Никой, друг път.
Името му е Дакота и тръгна натам. - Къде?
Тук!
Благодаря ви, господине. - Вземи коня му и се прибирай.
Какво стана? - Нищо особено.
Може би от жегата. Получи малък слънчев удар.
Аз съм най-добрият. Най-добрият. - Да. Знам, знам.
В целите САЩ. - Да.
И в... - Да, в каруцата.
Заедно с Дакота, Мортимър, Канзаското хлапе и останалите.
Дръпнете се, това е сериозна работа.
Сам Стоун е осъден за банков обир, отвличане, смущаване на мира,
конекрадство и укриване на данъци. - Да, разкажете му играта, съдия!
Свали му шапката, Боби.
И Господ каза: "Аз съм Възкресението. Онзи, който вярва в Мен,
дори и мъртъв, ще живее." Вярваш ли в Него, Сам Стоун?
Я млъквай!
Махай се! Разкарай се! Чиба! Прекъсваш заниманието!
Покажи уважение към умиращия! Пусни ме!
Готови! - Пречиш ми да се прицеля!
Малко чудовище, къш!
Бързо, Стоун! - Арестуван си!
Ще почакаш. Съжалявам. - Кой си ти?
Явно съм единственият ти приятел. Ще те освободя и всеки по пътя си.
4000 долара?
Стоун не може да струва толкова.
Явно си изпуснал емоциите в града сутринта.
Някакъв пушкин син го освободи и ми бушонира дзъркела.
Съжалявам. - Ти ли съжаляваш?
На твое място не бих закачал Стоун.
Всъщност търся ловец на глави, на име Моузес.
Знаете ли къде да го открия? - Не.
Хей, откъде имате това? - Не знаем.
И ако нямаш друга работа, изчезвай. - Той е поне...
Имаш предвид онзи, дето е като мечка? - Да, това е той.
Не го познаваме, Джоуи.
Шерифе, той живее в бараката под Прашния връх.
Щях да спечеля. - Щеше. Благодаря, Джоуи.
Хей, кой всъщност пита?
Аз съм брат му. - Определено ще се радва да те види.
Дявол да ме... петима от най-гадните престъпници.
Да, нервираха ме. - Предполагам, ще искаш наградата?
Да сметнем. 200 на глава, по 5, прави 600. Ще отида да...
Пак ли ми шмекеруваш нещо, а? Петима, по 200 на всеки, прави 750.
750.
Твоят брат те търсеше.
Моят кой? - Заместникът ще ти каже, нямаше ме.
Напротив, беше. - Кажи му, Джоуи.
Ами един мъж мина сутринта и каза, че ти е брат, а аз му казах, че ня...
Успокой се, Моузес. Пусни Джоуи. Не си казвал, че имаш брат.
Нямам. А ако се върне, го застреляйте.
Не сте му казали къде живея, нали? - Неее...
Съжалявам, щях да го отнеса.
А щях да спечеля.
Скачай, младши. И ти.
Колко души удари по главата, тате? - Колко време ще останеш, тате?
Колко ще ходят на доктор? Виж понито ми!
Така ли правиш? - Да, горе-долу.
Гледай, тате.
Само плюеш, удряш. Какви очакваш да станат децата ни?
Ловци на глави. - Защо не конекрадци, тате?
Казват, че е незаконно.
Кой е излапал боба ми?
Почти е готов. - Аз обаче съм гладен сега.
Търпението е добродетел, казва Господ. - Затова всички в Библията са гладни.
Моузес младши пак настина днес. - Няма нищо страшно.
Докторът ми даде това, но той не иска да го пие.
Моузес...
Какво? - Вярно ли е, че си настинал?
Цялото ли трябва да изпиеш? - Не забравяй, само една лъжичка.
Вече звучиш като здрав. - Хвана ли някакви безделници?
Виж това. Едвам ще стигнат до Коледа. - Сам Стоун? Кой ти го даде?
Видях го в града. Както и да е, дават 4000 долара за него.
С тях ще направим толкова неща.
Трябват за такса на Джесика и Закарая, за да постъпят в колеж в Бостън,
Елизабет и Сара ще учат изкуство, Мери Лу иска да учи фотография,
Джес и Марк ще тръгнат на детска градина,
а младши... се нуждае от специално внимание.
Всичко, което трябва да научат е да яздят и да стрелят.
Моузес, това са 4000 долара. Това ти е работата!
Сам Стоун не е моя работа.
И защо? - Защото аз казвам така.
Защото казват, че е бърз ли? - Какво знаеш ти.
Зная това, което и ти. Има един, който е по-бърз от всеки друг.
Брат ти. Чичо Травис. - Той ритна камбаната!
Чичо ви Травис е мъртъв.
Но ако беше жив, можеше да сте партньори.
Партньори ли? Никога.
Тоест, може би, ако беше жив, но е мъртъв.
Как умря той, тате? - Подробности ли искаш?
Как е умрял? - Разкажи ни как умря чичо Травис?
Кръвожадни деца. Добре, да видим.
Един ден, късметът на Травис му изневерил.
Влюбил се в момиче, което било обещано на един на име Ринго.
Затова Травис и Ринго решили да се отстрелят.
И докато Слънцето изгрявало, младият Травис се качил на седлото
и тръгнал да се разхожда по главната улица.
Но изведнъж забелязал, че е забравил пищова си.
И после? - Ами...
Травис не допуснал това да го тревожи и продължил право срещу врага си,
с онази идиотска усмивка на лицето. Но пък Ринго не бил глупак.
Той го сграбчил за гърлото и започнал да го души.
Душил го, душил го, докато бедният млад Травис издъхнал.
Готов ли е боба ми? - Между другото, Джени, чудесен боб.
Беше отличен. Здрасти. Хубаво е да те видя, големи братко.
Не е хубаво. - Деца, това е чичо ви Травис.
Чичо Травис, най-бързият стрелец на Запад.
Значи е възкръснал. - Малко боб, Травис?
Да, благодаря.
Заповядай. Кой е оставил две бобчета?
Мама казва, че е грях да оставяш храна.
Дойде малко преди теб. Искахме да те изненадаме.
Изглежда успяхме. - Кога си тръгва?
Моузес, как може да говориш така на брат си?
Особено ако е дошъл, за да ти донесе това.
Тате, ще ловите ли престъпници с чичо Травис?
Щом Травис чудодейно е възкръснал, трябва да удържиш на думата си.
Тате винаги държи на думата си, мамо.
Хапни още, Травис. Моузес, яж! Половин час се оплаква, че няма храна.
Сигурно имате много да си говорите.
Да не би да пият боба? - Така изглежда.
Мамо, чичо Травис иска да говори с нас.
Слушайте сега, чака ни дълго пътуване и като главен пазител на картата,
трябва да направиш така, че всички да сте там на Коледа.
Всички заедно в къщата на баба ти? За пръв път. Каква благословия.
Моузес знае ли? - Не. Няма да дойде при мама.
Не и след като го издаде, че краде коне.
А как ще го доведеш? - Знам ли?
Ако тръгне след Сам Стоун, все ще ми хрумне нещо.
Хоп-хоп и Весела Коледа.
Ех, хубаво е пак да сме заедно. - Не сме заедно.
Не сме ли? - Един стар приятел ми каза,
че само едно има значение: мира и спокойствието,
които притежавах, докато не се върна ти.
Но аз те насочих към Сам Стоун и си мислех,...
Недей. Не мисли, а ме чуй.
Първо: само един от нас ще командва. И това ще бъда аз.
Второ: всички тихи градчета наоколо няма да се променят и ще останат тихи.
И четвърто: Веднага щом хванем Стоун, изчезваш от погледа ми.
Да, сър, големи братко.
И стига ми вика "големи братко". - Добре, само "брат".
Само "голям".
Вече заедно ли работите? - Нем. - Дам.
Да имате информация за този?
Не. - Ясно.
Никой не знае. Той е като Дявола. Появява се на най-неочаквани места.
Хей, я виж. Ако топът вземе царицата, е шах и мат.
Хайде, не е момента за шах. - С топа.
Щеше да спечелиш, шерифе. - Знам.
Нека първо подковат крантата ти. - Почти е готов.
Ако искаш, ще те изчакам да донесеш провизиите.
Не искам. ТИ донеси провизиите, докато АЗ те чакам.
Ти командваш. - Само така.
Магазинът е натам. - Вярно.
Видяхте ли? А предишният не можа да мине дори през зоната "Слаб".
...спасява ни от Сатаната, щом ний се отклоним:...
И така, дами! На старта! Готови!
Върнете се!
ФИНИШ
Благодаря ви.
...свя-ата нощ!
Всич-ко спи-[и]-, сал там йощ...
Ах, ти, пакостнико! Какво ще кажеш в своя защита? Говори!
Захапката ти не е оправдание!
Хей, внимавай! Луд ли си? Къде се отнесе?
Това е 12-сантиметрово бичме.
Ще видиш ти!
Отместете се.
Пуснете ме. Трябва да се погрижа за животните си.
Искам да прегледате кокошката ми, г-це Бриджит.
Какво й е? - Снася квадратни яйца.
Глупави, г-н Додж,... - Чакай малко.
Какво ще кажеш да се оженим? - Махнете се от вратата ми.
Не сме дарили за ветеринарния фонд. Какво ще кажеш за това?
Здрасти.
Насам. - Я ела да му покажем на тоя.
"12-сантиметрово бичме", да.
Фройлайн/Госпожице. - Данке шон/Благодаря.
Я се обърни!
Имате проблем. - Ти имаш. Имаме 30 куршума, а ти - 6.
Става. Искате отстрелване, а?
Откъде се пръкна такъв умник? - Не бих искал да развявам кърпичката,
но така не е честно. Защо не приберем пищовите и не се бием честно?
Ами... нямаме време, нали, момчета? - Да. Жена ми готви пуйка на огъня.
"Пуйка на огъня". И брат ми ме чака.
Готови? - Да.
Добре.
ВЕТЕРИНАРНА КЛИНИКА
Абе кво стаа? Чух изстрел. - Чу ПЕТ изстрела.
Щом сте съгласни да оставим пищовите, може да се бием.
Сигурен ли си, че ще се справиш?
Може ли да извикате брат ми. Момент! - Къде е той? Не го познавам.
При ковача. Големият, вечно е намусен. - Да.
Дръж ръка, като кихаш. Дано това ти е за урок!
Чака те бисквитка, приятел! Е-то я идва,... сега!
Господине! Сър?
Брат ви изглежда се бие. - Нима?
Смело, народе, залагайте!
Каква осанка! Може ли да ви снимам? - Сър, брат ви ще пострада!
Аз съм Ръсел Пайл, от Бостън. Ще стане чудесна корица за книгата ми
"Разбойници и престъпници на Дивия запад". Извинете.
Благодаря ви, сър. Благодаря. Контрастът на нежния гълъб с вас...
е съвършен, съвършен. - Ще тръгваме ли вече?
Сигурно нищо не е останало от него. - Да.
Да? Добре.
По-добре ли си? - Да.
Чудесно.
Направете нещо, моля ви.
Готов ли си, веселяк? - Да.
Добре. - Само...
Само какво? - Бегай от тука.
Трябваше да донесеш скапаните провизии.
Бях тръгнал нататък, Моузес... - Не мърдай или й режа гърлото!
Я ела...
Твърде много се вълнуват в тези градчета.
Наистина ли сте братя? - Да.
Ще ми помогнете ли за него? - Кой?
Един ловец го простреля в крака. - А, да.
Никой не ми се измъква така. - Ето сега си силен!
"Свръхсилен"!
Къде се мота толкова време?
Помогнах за една мечка в клиниката, и Бриджит и Мели ни поканиха на чай.
Ще има ли храна? - Разбира се, поне така се надявам.
Само една.
Чаят ви, г-н Моузес. - О, да, чай. Така.
Шаци, мирувай. - "Шаци" значи съкровище.
Наричате го Съкровище? - Истинското му име е Шасу.
На един мой приятел индианец е.
Шаци, пием чай. Просто не понася дървени мечета.
Баба ни ги подари, преди да заминем за Новия свят, за да помним родината.
Значи народът ви живее с мечки...? - В провинцията има мечки.
Ние сме от Берлин, голям град.
Учех медицина, когато нашият баща ни повика.
Но докато пристигнем, тате почина от тиф и ни остави къщата.
Да и една ранена пума, в която се влюбих безнадеждно.
Тя винаги се влюбва в някое животно. - Да. Вижда се.
Вижте! Шаци намери меда. - Виждате, че се нуждаем от клиника.
Вече събрахме 395 долара. - Повече. 400 с парите от сутринта.
Трябва да ги сложите в банка. - Не.
Събуди се, сънливке. Тук е много по-сигурно.
Това е Вилхелмина, нашата змийца. Лека нощ, сладурче.
Вкусни са. Кой ги направи? - Благодарим за чая.
И благодаря за трохичките. Да тръгваме.
Ръзмърдай се, Травис! - Трябва да тръгвам. До скоро.
Чай, бисквитки,... пфу! Бих хапнал паница боб.
Знаеш ли какво си мислех? - Не ме включвай в мислите си.
Мама би се гордяла с твоите деца. Десет внучета!
10? Не са ли 8?
Марта, Езекия, Джесика, Закарая, Елизабет, Сара, Мери Лу, Мери Джейн,
Джес и Моузес младши. Десет.
Сигурен ли си? - Да.
Моузес, как се запозна с Джени?
Това е дълга история. - Имаш време.
Застанах до нея и я питах ще се омъжи ли за мен и тя каза да.
Погледни! Виждаш ли онази светлина? - Да, лагерен огън.
Някой друг също готви боб. - Лагерен огън? Може да е Стоун.
Заместникът каза, че е като Дявола и се появява, когато не го очакваш.
Да, бе, точно там за твое удобство. - Няма ли да проверим за всеки случай?
Ловът на глави не е проста работа. Трябва да проследиш плячката си,
да залагаш капани ден след ден и после, ако не те убие, го заковаваш.
Въпреки това имам чувство, че трябва да проверим, а ти?
Не. Моето чувство е тук и скоро ще го задоволя.
Радвам се, че си тук, шефе. - Да. Откри ли кой ти спаси живота?
Ами Кросроудската банка, шефе? - Какво има, шефе?
От утре следобед банката няма да дава вече заеми.
Бях прав, Моузес. Стоун е там.
И утре по обед ще обере банката в Кросроуд.
Да, бе.
Кълна се в мама. Да не я видим вече, ако това не е Стоун.
Добре си си научил урока. - Кой урок?
Урок №1: ако не знаеш какво правиш, се довери на инстинкта си.
Аха, да видим. Инстинктът ми казва да заложа капан на Стоун в банката.
Само аз залагам капани. Ти си тук да помагаш.
Бива, нали ти командваш.
Почти обяд е.
Винаги става за 60 секунди, Моузес и винаги проработва.
Какви ги бръщолевиш?
60 секунди от момента на влизане до момента на излизане от банката.
Точно на 30-та секунда взимат парите.
Тогава влизаме ние и ти казваш: Горе ръцете!
Остава само да броим от 1 до 30.
Идват.
Стан идва с мен. Останалите минете отзад.
Добре, да тръгваме.
Кой ще брои до 30? - Аз, лесно е.
Гледай сега.
Готов ли си? Тръгваме. - Да.
1, 2, 3...
Мислех, че аз не мога да броя. - Това бе грешка. Май те не са броили.
Я млъквай! - Добре, де, ти командваш.
Така, горе лапите!
60 секунди, а? - Горе ръцете! Хвърлете оръжията.
Обърнете се, братя.
Правите грешка, шерифе. - Не, не прави.
Държах Стоун на мушка, шерифе. Те ме спряха.
Те са от бандата. - Не е невъзможно, шерифе.
Баба ми казваше, че няма разлика между ловец на глави и престъпник.
Знаех си, че не сте стока. Арестувани сте.
Те са в пандиза. Усещам го.
Винаги усещам кога момчетата ми са в затвора. Дано излязат скоро.
Заместник, може ли да ме сложите в друга килия? Той хърка.
Да. Не сме хотел, но гледаме да е удобно за гостите ни.
Повикай пиколото Джоуи. Ще ти донесе закуска в леглото.
Ще има ли бакшиш? - Ти ще кажеш, нали?
60 секунди. Щяхме да пипнем Стоун за 60 секунди.
После наградата и се прибираме у дома.
Така. Слушайте. Пътуването до баба ще е много дълго.
И без: "Пристигнахме ли вече?" И без почивки, докато аз не кажа.
Аз командвам тук. - Млъквай, Моузес.
Хайде, деца, да тръгваме!
Създания като теб трябва да стоят в лудници по източното крайбрежие,
където те обличат в усмирителна риза и те хранят с ябълково пюре.
Без теб щях да постигна всичко, което някога съм искал.
Да, мир и спокойствие. Виж се, Моузес, как сновеш нагоре-надолу,
вечно сърдит на целия свят... и кръстосваш Запада, търсейки мир,
а той е вътре в теб. - Сърдя се само на теб.
Събуждайте се! Време е за ставане! Хайде, да ви видя!
Не е момента за разтакаване. Добро утро. Време е да хващаме пътя.
Къде ми е царицата? - Извинете. Ето парите за гаранцията.
Това не стига. - Вие казахте 40 долара.
За всеки. - За всеки?
Да, госпожо. За всеки от тези десперадоси.
Ще изгубя цял ден да търся нови 40 долара.
Тогава платете за единия. Ето.
Изберете и отворете килията, която ви харесва.
Хайде, госпожо, това не е магазин за обувки.
Бриджит, няма значение дали ще съм аз или Моузес.
Единият от нас ще се върне
и ще освободи другия толкова лесно, колкото да броиш от 1 до 4 или 3.
Не съм дошла само да ви измъкна. Искам голяма услуга.
Колко голяма? - Голяма.
Направи й услугата и после се върни за мен.
И спокойно. - Я млъквай!
До скоро, шерифе. - Радвам се, че се махаш.
Много е мил, нали?
Шерифе! - Джоуи, къде стоеше царицата ми?
Беше тук. Не, не, тук. - Какво е това?
Заповед от съдията, която гласи: "Поради силните доказателствата,
че са от бандата на Стоун, арестантите да бъдат обесени утре."
Стоун отвлече Шаци. - Какво?
Открадна мечока. Иска всичките ни пари като откуп.
Боя се, че за това ще ми е нужен Моузес.
Къде се губи толкова? - Тези неща искат време.
Кои неща? - Ще изкъртя решетката.
И очакваш да изпълзя през прозорчето? - Ще събудиш целия град.
Стената ще падне. Отворът ще е достатъчен.
Приготви се. Като преброя до 3, ще си навън. 1, 2, 3!
Май пак броиш грешно. По-добре веднага измисли друг план.
Утре сутрин ще ме бесят. - Ще те бесят?
Да. - Защо си траеш? Така е по-лесно.
Кое? - Бесенето. Този план винаги успява.
Не се бой, скъпи братко! - Не ме "скъпо-братосвай"!
След като ме изкараш, ще те скърша на две!
Като орех! Даже по-зле! Като фъстък! Като...
...тоест, ти ще поемеш по своя път, а аз по моя.
Травис!
Какъв е плана? - Ще прострелям въжето.
Ще простреля въжето.
Здрасти. Помниш ли ме? Знам, че моментът не е най-подходящ,
но се чудех, дали може да гледаш в камерата, когато примката стегне?
Ще бъде чудесна задна корица на книгата. Вече стоиш на предната.
Ако погледнеш право в обектива или в очите на читателите, ако позволиш,
ще уловя последния миг от окаяния ти и безполезен живот.
Имаш ли последно желание? - Да. Подръж ми шапката за малко.
Разбира се, сър.
Така добре ли е, Ралф? - Да, сега усмивка!
Да се помолим. О, Господи, научи ме да изпълнявам волята Ти
и ме възвиси над въставащите против мене.
Съди ме, о, Господи, и защити делото ми против нечестив народ.
Избави ме от измамлив и несправедлив човек.
Ти си моя Господ.
Изпрати светлината Си и истината Си; и нека ме водят до Твоя свет хълм...
Приготви се.
Ще Те славословя, Господи, с цялото си сърце.
...смили се за мене и послушай молитвата ми...
Дори не благодари.
...и в Твое име ме спаси в земята на мира и спокойствието.
Наведи се малко. - Така е добре, Харви.
Здрасти.
Ще застрелям теб, не въжето!
Готов.
Разкарай се!
Ти си силен мъж, Моузес.
Тази греда би убила бизон, а ти отнесе само няколко трески.
Къде е Травис? - Добро утро, г-н Моузес.
Това е откупа. Всичките спестявания за клиниката.
Имам страхотна идея! Къде е Травис?
Спи в плевнята. Каза, че е емоционално натоварен от гледката на бесилото.
Направо ми се къса сърцето.
Здрасти. Знаеш ли,... сънувах, че си хванал Стоун.
Докато сънуваше, аз планирах. - Какво съвпадение!
Да, измислих идеалния капан за Стоун. - Хитър ли е?
Е, да... Урок №2:...
Да го чуем. - Изненада.
И как ще ме изненадаш? - Не теб, глупако. Противника!
Кой е там? - Един пуешки ястреб.
Не му вярвам. Ела по-близо. - Целият съм слух.
Ще пуснем един пищов в чантата с парите.
Аз, Бриджит и ти ще направим размяната.
Аз ще кажа на Стоун: "Първо искам да видя мечката."
Той ще се усмихне и ще отвърне: "Първо ми покажи парите."
Тогава ще те погледна и ще кимна.
И какво ще направя аз? - Ще ми кимнеш в отговор.
Това ли е? - Не само.
Взимаш чантата от Бриджит и пристъпваш към Стоун.
Ти си луд! - Не. Отваряш и му показваш парите.
И той вижда пищова! - Да. И точно тогава го изненадваш.
Възможност да покажеш дали наистина си толкова бърз, колкото твърдиш.
Грабвам пищова и му го тиквам в носа.
Беше на баща ми.
Има вероятност планът да не сполучи. - Ще рискувам.
Сигурна ли си? - Да.
Какъв беше урок №2? - Изненадай противника.
Каква изненада? Очаквах да ги носите.
Още една изненада. При това зареден. - Да.
Да. - Май този куршум беше за мен.
Тогава остават един за теб... и четири за теб.
Натоварете гризлито и дамата в каруцата.
После ще се погрижим за тези двама.
Защо четири куршума са за мен, а само един за приказния принц,
който си седи като хаймана? Дано те застрелят пръв, за да го видя.
Онзи защо седи там? Какво чака? - Бързаш ли?
Не мога да повярвам. Само за един единствен ден
срещам смъртта за втори път.
Не ми стига бесенето! Къде отиваш? - Ще придумам Стоун да ни пусне.
Само да побъбря с него. Благодаря. - А, давай. Ама той не говори много.
Гледай го ти. Май изперка.
...и после се разделихме. Разбра ли?
Съвсем изперка.
Да. Аз бях. - Значи ти си ми спасил живота?
Бог да ни е на помощ.
До скоро. А, да. Пак благодаря. - Пищовът ти.
Кога ще умрем? - Засега ни отложи.
Как така? - Хората не винаги са толкова лоши.
Казах, че си безобиден семеен човек, с майка, която не си виждал от години,
жена и 12 гладни деца. - 12 гладни деца? Нямах ли 10?
И без това не можеш да броиш. Да тръгваме.
И сега какво, ще забравим за Стоун и 4000 долара?
Имаш ли по-добра идея? - Да, ще копаем.
Ще копаем? - Не, ти ще копаеш.
Добре, достатъчно.
Къде тръгна? Оставаш вътре, докато кажа "довиждане".
Довиждане? - Да. Довиждане.
А, чудно, тъкмо се уморих.
Току-що каза "довиждане". - Не сега, по-късно, глупчо.
Кога по-късно? - Когато Стоун мине оттук,
което ще стане рано или късно. - Няма ли да те види?
Разбира се, това е целта. Ще му изиграя своя номер на ловец на глави,
с малко изменение. Щом провери и не те види зад този камък,
ще мине оттук като... - Като?
...тъпо... - Тъпо...?
...говедо. И тогава ще кажа "довиждане".
Да. А аз изскачам и го гепвам в гръб. Брей! Добре си го измислил, братко!
Влизай под храста. - А, да. Добра идея.
Стой!
Аз ще го оправя, шефе.
Радвам се, че дойдохте. - Да чуем и внимавай.
Както виждаш, Стоун, не съм въоръжен. Някакъв луд ме ограби.
Замина натам. - Ха, не му се връзвай, шефе.
Истина е.
Стария номер на ловеца на глави, шефе. Брат му се крие зад камъка.
Грешиш. Отървах се от него. - Погледни. И стреляй на месо.
Давай.
Няма никой.
Чисто е, шефе.
Просто за спомен.
Нещо забравих. Довиждане.
Какво беше това? - Конят ми. Пак пръдна, шефе.
Довиждане!
ДОВИЖДАНЕЕЕ!
Мога ли да го убия, докато спи? Няма да страда. Няма да усети нищо.
Обещавам. - Стой на място, Стоун!
Просто за спомен.
Изглежда г-жа Късмет най-сетне ми се усмихна.
Името ми ще се изчисти, ще се прибера у дома с малко пари
и най-сетне ще отида за риба.
Без да ме тормозиш. Такъв живот искам.
Знаеш ли, Моузес, предвид, че къщата на мама е недалеч оттук,
да проверим съкровището, което тате ни остави.
Забрави за съкровището. - Тихо.
Парите на Бриджит са тук. - От онази мина тате изрови
само въглища и ти го знаеш. - Нека все пак го проверим, Моузес.
Веднъж те спасих и ти ни спаси. Сега пак те спасявам, Стоун.
Защо го правиш? - За да ми бъдеш длъжник.
Не разчитай на това.
Развързвай безделника, Травис, прибираме се у дома.
Проклет да съм. Г-жа Късмет продължава да ми се усмихва.
Слънцето блести, досадникът е вързан. Какъв чудесен ден!
Да, Весела Коледа и на теб!
[Върни се!] - Горе главата! На обед става жега!
Мислех, че са братя. Странен е пътят на бледоликите.
Слънцето изгрява ден след ден. Страхотно, още един философ.
Поне не прилича на китаец.
Хайде, палави пиленца, да тръгваме! Къде е младши?
Хайде, Моузес, да тръгваме! Хайде! Мама каза да не се шляем!
Можеш ли да пазиш тайна? - Честна дума.
Знаеш ли какво ми каза тате веднъж? Че когато види кон,
се сеща за Бог. - Значи постоянно мисли за Бог.
Не! Тате не е женчо. Искаше да каже, че само Бог създава такава красота.
Хайде, младши! - Ще те изпреваря!
Изпреварих те! - Голям праз.
Извинете. Извинявай!
Извинявай. Помниш ли ме?
За жалост не те обесиха, тоест за книгата ми.
Като творец искам да уловя реализма на момента, ако разрешиш.
Улови това, ако разрешиш!
Благодаря, че ме докара. Приятно ми беше, вожде.
Виж го ти! Как можа да зарежеш човек завързан в пустинята и без вода?
Спокойно. - И бандит не би го сторил,
а си ми брат. - Не ми го припомняй.
Ако обичате, трябва ни линейката. Искаме да пуснем птицата на свобода.
Ами пуснете я, де. - Не тук. Трябва да е в планината.
Не, не, не, не! Ще я пуснете тук.
Ще упражним стрелбата си, нали? - Да.
Никой да не стреля, докато не излети над покрива.
Нямаме време за тъпите ви игрички. - Тогава да я застреляме, където е.
А, вижте! - Няма да се хванем, момиче.
Може ли да стрелям пръв, шефе? - По-добре се обърнете, господа.
Само я уплаши, за да стреляме и ние! - Да не кажете, че не ви предупредих.
Опитахме да съберем хайка, но никой не иска да гони Стоун, дори шерифът.
Как се измъкнахте? - Надхитрих Стоун.
Значи го хванахте? - Аз го хванах.
И после Стоун го надхитри. Това ме подсеща:
ти как се развърза? - Ъ,... а, между другото,
спасихме парите за клиниката. - О, слава Богу!
По-късно ще пием чай, ще дойдете ли? - Не, имам алергия към бисквити.
Но аз нямам. - Г-н Травис. Телеграма за г-н Травис.
Откъде знаеш, че той е Травис? - Защото ти си Моузес.
Откъде знаеш, че той е Моузес? - Защото сте братя.
Кой ти каза, че сме братя? - Така пише тук.
Тогава млъквай и чети!
"До моя красив син Травис,
който пътува с големия си брат Моузес с най-опасния удар."
Това си ти, нали? - Да.
"Скъпи Травис точка Съкровището ви очаква точка
Видя ли? - Тя е откачила.
"Дали двамата крале ще последват звездата точка Мама"
Чуй я, моля ти се! Казах ти, че е изперкала.
Моузес, трябва да я проверим. - Защо? И ти си смахнат колкото нея.
И двамата не сте добре. - Аз отивам в бара.
АЗ отивам в бара, ТИ храниш конете.
Ставайте всички!
Вече е утро, младши. - Няма да си отворя очите.
Недей. Ако ги държа затворени, ще виждам кончето.
О, това ли било? Аз реших, че те мързи.
Не, мамо. Не виждаш ли лицето на тате, ако му подарим този кон за Коледа?
Виждам го. Той обича конете. - Може ли да се върна и да го взема?
Не сме далеч от Кросроуд. Ще го взема и ще се срещнем у баба.
И как ще го платиш?
Почакай. Това е писмото на баба ти до Травис.
Покажи им откъса, в който пише: "Време е да ти дам съкровището,
което баща ти откри в златните мини."
Кажи, че ще им платиш след Коледа. Не се радвай, че може и да не стане.
Благодаря, мамо.
Вчера не можахме да упражним стрелбата си.
Малките животни са трудни мишени, но с големите е по-забавно, нали?
Да! - Съжалявам, браточки.
Сега нямаме време да сме мишени, майка ни ни очаква.
Може би като се върнем. Нали, Моузес?
Гледай ти, мама ги очаквала! Не е ли трогателно?
Тогава изглежда, че ще бъде разочарована.
Чуй ме, парцал такъв! Никой не може да казва,
че майка ми ще бъде разочарована, особено, когато си дремвам.
Вероятно ще бъде разочарована, но не си ти този, който определя.
Само аз имам този прерогатив. Схвана ли, смрадлив бурен?
Попитах схвана ли? - Схванах, схванах.
Какво? - Сядай!
Урок №3! Чакаме. - Чакаме какво?
Стоун да направи следващия ход. - О, да, разбира се.
Може и да стане, хлапе, но трябва да питам шефа си.
Семейна среща? Добре.
Татко ти ще се радва. Може да ми платиш след Коледа.
Благодаря, господине. - Сигурно те чака дълъг път?
Не, баба живее на два дни път оттук, по средата на Голямата... долина.
Добре, ела помогни с кончето.
Може би онези братя не се шегуваха за съкровището все пак.
Ще ида да проверя има ли плячка при старата дама.
Чакайте ме в лагера.
Знаете ли, че вашият шеф е Сам Стоун? - Така ли?
Да и ще отиде при баба за съкровището.
Трябва да предупредя тате. - Никъде няма да ходиш, хлапе!
Хей, Моузес. - Млъквай.
Продължавай да се люлееш. Ще следваме следите, а не сянката му.
Разбира се. - Такива се хващат само с изненада.
Изненада!
Изправете се,... бавно!
Долу оръжията!
Не, не! Не по главата. - Тъкмо му махнаха конците.
Не се безпокойте за нищо.
Ама, че работа!
Моузес? - Да, сега пък какво има?
Мислех си... - Недей, моля те и заспивай.
Наближава Коледа. Да забравим за малко Стоун и да посетим мама.
Да не си изгубил граховия си мозък?
Стоун трябва да каже на съдията, че не сме от бандата му.
Сега ни смятат за бандити. - Само проверявах.
Сигурно е тате, но може да е Стоун.
По-добре да видя сутринта. Най-добре да нощуваме тук, приятелю.
Готово ли е кафето? - Ставаш така, сякаш си бил мъртъв.
Не чух петел да кукурига. - Да. Изядох го.
Тате...
Погледни, Моузес.
Младши, какво е станало? Какво прави тук?
Не знам. Изглежда като... - Какво? Какво му е?
Ухапване от змия. - Ухапване от змия?!
Гърмяща змия. Трябва бързо да го пренесем, Моузес.
Бори се! Не се предавай, момче! Не се предавай!
Младши го ухапа гърмяща змия. - Дайте ми го.
Имам противоотровата, която действа на лисиците. Сигурно ще му помогне.
Къде е тя? - Търси я в плевнята.
Спокойно, Моузес. Спокойно.
Остава да видим дали ще подейства.
Противоотровата не действа ли винаги? - Минало е много време от ухапването.
Чичо Травис е най-бързият.
Но най-силният е тате.
Той... проговори. Проговори!
Детето проговори! - Какво каза?
Че чичо му Травис е най-бързият, а аз съм...
Моузес! Бриджит!
Опасността е преминала.
Благодаря Ти. Разбира се, че е спасен. Той ми е син. Голямото ми момче.
Да, и още как, същински бащичко.
Какво, по дяволите, търсиш тук, младши?
Не му се карай, Моузес. Направи това, което му казах.
Значи ти си го подучил да е тук?
Ами планът беше младши и семейството ти да се срещнем у мама.
Ти и мръсните ти, подли, тъпи планове. Изчезвай от живота ми или ще те удуша!
Почакай, тате. - Сега стой мирно.
Ще ти изкарам дзъркелите завинаги. - Тате, престани!
Тате, чуй ме. Има нещо, което и не знаете.
Стоун е на път към баба, за да вземе съкровището.
Бях навън, защото ви търсех, за да ви предупредя.
Моя е вината, че разбра за него. Аз съм виновен.
Чичо Травис, тате, хванете го преди да нарани баба.
Още не съм я виждал.
Как, по дяволите, го правиш, скункс? Винаги намираш изход за себе си.
Колкото до теб, младши, оставаш тук, докато се върна,
за да отведа теб, Джени и другите у дома. Скункс!
Не се безпокой.
Той не е лош човек, просто е... - А ти?
Ти лош човек ли си? - Ами, аз... кротко...
Малко се вълнува, но аз... аз...
Това е къщата на мама, Моузес. Запалила е огъня.
Да и конят на Стоун е на вратата. - Близо сме. Защо не стреля по нас?
Да, оттук би могъл да ни уцели. - Може би спи?
Според мен не стреля, а е завързал мама и чака да паднем в капана му.
И с един изстрел ще пипне съкровището на мама и теб...
И сега какво? - Урок №4.
Ако двама партньори гонят безполезен паразит, който се крие зад заложник,
постъпи обратно на това, което очаква. - Как например?
Двамата партньори отиват до вратата. По-силният партньор я изкъртва,
докато бързият скунксов хитрец стреля.
Да. Едва ли ще очаква да сме толкова тъпи.
Да вървим!
Чакай малко... - Върви.
Ами ако Стоун се крие зад мама и е насочил пистолет към мен?
Е, и? - Няма как да го застрелям.
Тогава аз влизам в играта. - А, добре.
След като те застреля, аз изскачам иззад стената и го просвам.
Но тогава ще съм мъртъв.
Това е твой проблем. Ти ме забърка в тази каша.
Горе... - Весела Коледа, момчета!
Моузес!
Влизай вътре!
Затваряйте вратата и седнете на масата. Хайде!
Моят Травис, знаех си, че ще се отзовеш на повика ми.
Сядай! Травис, скъпи, седни до брат си.
Да!
Моузес, седни!
Искам веднъж да ви видя заедно! Сега не мърдайте от местата си!
Това е за тате! - Прекрасни са, миличко, благодаря!
Хайде, всички сядайте.
И оставете тате да хапне. - И Травис.
Да хапнем преди коледното настроение да ми развали апетита.
Но първо ще се помолим.
Кой ли пък е това? - Влез.
Това е за теб. - Кон? За мен?
Ти ми каза, че когато гледаш хубав кон, се сещаш за Господ и аз...
И понеже днес е Коледа, и ти ще мислиш за Него като нас.
Ела тук.
Благодаря ти, Моузес, благодаря ти.
А сега да похапнем.
Първо трябва да се помолим. - Пак ли, мамо?
Мили Боже... - Къде е твоят подарък, чичо Травис?
Влез!
Седнете до Травис.
Сега да се помолим.
Мили Боже,...
Благодаря ти, амин.
О, имаме посетител. - И той празнува Коледа.
Заповядай.
Ти-иха нощ,... свя-ата нощ!
Всич-ко спи-, сал там йощ...
свя-та Де-ева май-ка пак бди,...
а- момче-то със къд-ри коси
спи- в небе-сен тих ми-ир,...
спии в небе-сен тих мир.
Отивам да ги арестувам. Ако окажат съпротива, стреляйте.
Да!
Къде ми е пищова? - Къде отиде?
Здрасти.
Казах на момчетата, че това е семейно от години,
но настояха да го получиш.
Може ли да го отворя? - Да.
Като деца, вечно се замерваха с фигурите.
Така че са доста изтъркани.
Прекрасен е. - За... нас?
Да.
Къде може да играем? - Имам четири аса.
Ей там.
Благодаря. - Няма защо.
Добре, да ги почваме. - Да.
Задръж така. Благодаря.
Така ли значи? На ти! На ти!
Задръжте! А така!
Взимам ти топа. Да.
Внимавайте с царевицата, момчета!
Дръж!
Ооо, цвърчат ли? Млъквай!
Къде тръгна?
Мръсен дебелак...
Хей, виж кой е тук!
А така!
Моузес, Коледа е! - Празнични поздравления.
Весела Коледа. - И на теб!
Трябваше да е бяла.
Младши! - На ти!
Ей, цвъркало, ще ти избия месцата!
Я го направи пак! - Не, отивам си.
Я се връщай! - Последна спирка!
Без гребла. - Ще ти го строша в главата!
Извинете, отнесох се. - Ще те отнеса аз!
Хубава торта. - Да, хапвай!
Деца, наш ред е! Почваме! - Да!
Чичо, това ще помогне ли? - Това е столчето ти?!
Благодаря!
Не, за да правиш това, трябва да си на висотата на ситуацията.
Извиси се... до ситуацията! - Още веднъж, по-близо до мен!
Я млъквай!
Тъкмо печеля.
Чакай малко!
Може да се дуелираме. Ето.
Дръж така! Благодаря.
Мръсни, тази и тази, и...
Къде да го сложим? - Тук. Изсипи го в средата.
Тук. - Трябва да ги хванем и изправим...
Да! Покажи му!
Скапаняци такива, винаги нападате в гръб!
Да!
Коледа е, Моузес. Покажи уважение! Вразуми се!
Хубаво.
Извинете!
Нещо ме ужили, госпожо. Пчела. Може би скорпион.
Май не мога да ти помогна. - Ами...
Срамота!
Печелех! Печелех! Печелех! - Губех! Губех!
Пфу! - ...в къщата...
Кравешко лайно?!
Съжалявам... - Да, сега ще съжалиш.
Преди всичко как се озоваха в къщата?
Когато бях дете, правехме облози на Коледа.
Да, но аз по-добре да отида в баня, преди да се обзалагам.
Ооо, ръкавици.
Къде е булката?
Боц! Боц! Боц! Боц! Боц! Боц!
Да.
Внимавай, зад теб съм. - Вече не си.
Не чу ли момчето? Айде лягай!
Смачкай го, Травис! - Добре, мамо.
Помниш какво съм те учила!
Върви!
Благодарение на теб, мамо! - Мараба.
Травис! Виж ме, гледай! Ще го направиш като мама!
Давай сега! Върви!
Може ли да ми... - Помоли майка си!
Травис! - Да.
Отчаяна съм! Оръжия! - Без пищови, мамо.
Това желязо не стреля. - Ама, мамо...
Твой е! Покажи му!
Това е мойто момче!
Моузес, днес е Коледната нощ! /Бъдни вечер/
Ела ми, пич! - Кажи го на него, не на мен!
Не. Днес е Коледният бой! - Права си!
Падна на люлката! - Може да го хвърлим!
Да!
Чичо Травис! - Метни ми го! Хайде!
Ще пееш на приятелчето си в небето.
Получи се! Още един падна! - Добре.
Бутайте! - Завъртете!
Чакай, още не си стигнал.
Стигнах ли?
Завърти! - Идва нов!
Завърти! - Айде, давай!
До скоро! - Божичко!
Завърти! - Къде отиваме?
Погледни, тате! - Виждал ли си по-хубава елха, тате?
Знаеш ли, Моузес, баща ти казваше,
че един ден ще намеря добро предназначение за това. Варда!
Белият човек има странни обичаи. Дано не ги прихванем.
Ами съкровището? Не, че е моя работа, но ако искаш ще я питам?
Може ли, Моузес?
Госпожо, синовете ви и аз бихме искали да научим
за съкровището от вашето писмо. - Да.
Да, съкровището, мамо. - О, да. Съкровището.
Тук ли е? - Огледайте се.
Точно както казва Библията:
"Твоето съкровището е там, където е сърцето ти."
Мисля, че вашите сърца само тук са в мир.
Но не дойдохте само за това, а? - Не, не.
Добре. Добре.
Къде отиваш, мамо? - В Денвър.
Винаги съм искала да видя голям град. Чувам, че в тях е бъдещето.
Защо не наминете да ме видите, например, за следващата Коледа?
Травис...
Моузес...
Режисьор ТЕРЪНС ХИЛ
Всички кажете "Зеле!" - Зелеее!
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8,
9, 10, 11...?
Абе какво...?
Превод от английско аудио: Nikter
Ползван е превода от немски на Zaza14 и тайминга на Fastuka