И ще ви кажа още, прелюбезна Екатерина Матвеевна...
че ми се явявате като бял лебед, сякаш плувате, накъдето поискате
или нанякъде, дори се затруднявам да кажа...
и дъхът ми секва от радост, като че съм гръмнат от упор с оръдие.
БЯЛОТО СЛЪНЦЕ НА ПУСТИНЯТА
Сценарий Валентин Ежов и Рустам Ибрахимбеков
Режисьор Владимир Мотил
Оператор Едуард Розовски
Композитор Исак Шварц
Текст на песента Булат Окуджава
В ролите:
Сухов - Анатолий Кузнецов Верешчагин - Павел Луспекаев
Саид - Спартак Мишулин Абдула - Кахи Авсадзе
Настася - Р. Куркина, Петруха - Н. Годовиков
Гюлчатай - Т. Федотова, Рахимов - М. Дудаев
Лебедев - Н. Бадев Семьон - В. Кадочников
и др.
Само знайте, любезна Екатерина Матвеевна,
днес класовите битки като цяло свършиха
и настъпва часът на световното освобождение.
И дойде редът ми да се върна у дома, за да строим заедно своя нов живот
в милата на сърцето ни родна страна.
Два часът.
Отдавна ли си се настанил?
Върви ми в такива неща.
Още в болницата се зарекох: получа ли уволнителната заповед -
направо вкъщи, без никакви такива истории.
Двама такива изрових - нищо... На трети попаднах.
Изрових го, а той ме хвана за гърлото. Оказа се бандит.
Ето каква история. Негови хора го заровили. Едва се отървах.
Ей сега ще те изровя... и бъди здрав.
Слънцето залязваше
Свалете си ръцете.
Съвсем побесня Черният Абдула. Нито своите, нито чуждите жали.
Ако бяхме дошли малко по-късно, всички до една е щял да удуши.
Защо го е направил, другарю командир? - Бандит!
Като стигнахме до тия места, Абдула реши да прекоси границата,
а харемът - на заколение, за да не го остави на друг.
Не, с жените няма да догоним Абдула.
Затова и е искал да се отърве от тях, защото са му пречели.
Не бива да ги зарязваме тук.
Ето ти сухари, просо за из път.
Забавих се тук. Половин година откакто се уволних,
а все се мотая по пясъците. Колко години не съм бил вкъщи.
Това е всичко. Засега е достатъчно. В Педжент ще си набавиш още нещо.
А аз, извинявай, не мога. И без туй доста се отклоних. Тръгвам напряко.
Ще стигна до Волга, а оттам до Самара е на една ръка разстояние.
Няма да видя покой, докато Джевдет е жив. Защо ме изрови?
На мъртвия, разбира се, му е по-лесно, но е твърде скучно.
Ами ти, какво имаш с този Джевдет?
Уби баща ми, мен зарови...
четири овце ни взе... повече нямахме.
А този... Джевдет, той с Черния Абдула ли е или какво?
Не се обичат един друг. Джевдет е страхливец. Абдула е воин.
Е, Саид. Късмет.
Другарю командир, вижте.
В старата крепост трябваше да го заловите през комина.
През комина ли?
Сухов, помогни ни, с теб от раз ще го довършим.
Та ти сам струваш цял взвод, дори рота.
Изтокът е тънка работа.
Ти как се озова тук? - Стреляше се.
Слушай. Поне жените вземи.
Помисли си, три дни седях в старата крепост, не съм мигнал.
Мислех, че Абдула ще се върне при харема. Ръцете ни вързаха, проклетите.
Рахимов, отивам си вкъщи. - Вземи ги, пък ние ще хванем Абдула.
Той сега е при Сухата река.
Ти само ги доведи до Педжент. Все пак, да са по-далече от бандита.
Ще ти дам човек. Кон... просо...
А, Сухов? Сухов!
Сега, сигурно на 300 версти наоколо няма никой от нашите.
Точно така. - Е, добре. Значи, разбрахме се.
На конете! Другарки жени!
Не се бойте! Ще довършим вашия мъж и експлоататор,
а засега сте под разпореждане на другаря Сухов.
Той ще ви храни и защитава. Добър човек е.
Стой!
Мамка му!
И какво сега, цял живот ли ще се мотая из тая пустиня!?
Ставайте!
Не отивай в Педжент.
Абдула ще отиде там.
Ще поживеем, ще видим.
Дай му коня.
Списъкът, другарю Сухов.
Зарина...
Джамиля...
Гюзел...
Саида...
Хафиза...
Зухра...
Лейла...
Зулфия...
Гюлчатай...
Гюлчатай!
Надяс...
След мен, момичета.
Душата ми се носи към вас, ненагледна Екатерина Матвеевна,
като жерав в небето. Но се наложи малка отстрочка.
Предполагам, три денонощия, не повече.
А именно, като съзнателен боец,
възложиха ми, да придружа група другари от братския Изток.
Трябва да отбележа - хората се оказаха разбрани,
бих казал сърдечни, пламенни.
Тъй че нозете ме насят по горещия пясък в обратната посока,
така, както повелява и ни задължава революционният дълг.
На третия ден
Искам още да ви съобщя - придвижването ни върви гладко,
в атмосфера на братско общуване и разбирателство.
Вървя по пясъка и за нищо не въздишам,
освен по вас, единствена и незабравима Екатерина Матвеевна.
Така че, съветвам ви, не тъгувайте напразно.
Умолявам ви, само не в музея! Тук има изключително големи ценности!
Почакай. Ти откъде се взе? - Аз съм пазител на музея.
Фамилията ми е Лебедев.
Ясно, а къде е населението? - Скри се. Отведете харема оттук.
Ето какво, другарю пазител, тези девет освободени жени от Изтока
също са изключително голяма ценност. И нека да не спорим!
Има ли въпроси? Няма въпроси. След мен!
Ето, тук ще си отпочинете тези дни.
Джамиля, Зарина, Гюзел, Саида, Хафиза,
Зухра, Лейла, Зулфия, Гюлчатай.
Гюлчатай!
Довиждане, момичета!
Другарю Сухов! Може и да поостанете още ден, а?
Много хубаво не е на хубаво. - Другарю Сухов...
Не бой се, Петруха. Утре ще дойде Рахимов, ще ви отведе оттук.
Е, Саид, остани си със здраве, а аз само ще се цопна в морето и потеглям.
Гледай повече да не се закопаваш.
Изверги! Варвари!
Ръцете!
"На червеноармееца Сухов". Поименен!
"Командир на бригадата М. Н. Ковун".
Абдула имаше 11 жени, къде са другите две?
Почакай да дойде Абдула, ще ти изтръгне езика. Какво мълчиш?
Пазя си езика.
Как предпочиташ, да умреш веднага или искаш да се помъчиш?
По-добре, разбира се, да се помъча.
Семьон! Тичай при Абдула! - Слушам!
Остави ги! Хайде, мърдай.
Ти как се озова тук?
Стреляше се...
Абдула... има твърде много хора.
Така е.
Отговарям ви, скъпа Екатерина Матвеевна,
тъй като намерих малко свободно време.
Отпуснах се на горещото слънчице, като нашия котарак Васка върху насипа.
Седим си на пясъка край синьото море, без никакви грижи.
Слънцето тук е такова, че дори изглежда бяло.
Другарю Сухов!
Ами ако Рахимов се забави, какво ще стане тогава?
Защото Абдула заради тях, нали знаете?
Здравейте, бащици!
Моля да ме извините!
Откъде го взехте?
Отдавна седим тук.
Петруха!
Прибери сандъка. Ще потрябва. - Слушам!
А на момичетата обясни, че никакъв Абдула няма да дойде.
Тъй че, без паника Ясно? - Ясно.
Ти какво? - Утре Абдула ще бъде тук. Върви си!
Сега не мога. Нали видя как се обърна всичко. Остани, Саид.
Джевдет не е тук.
Е, тогава късмет.
Първо общежитие на свободните жени на Изтока. Външни лица да не влизат.
Та те взеха най-ценните експонати. - Ама какви други експонати?
Казах им да вземат по-вехтите килими. - Именно, та това е XI век!
Остави!
Не се бойте. Това е нашият господар.
Господарю! Никой не трябва да вижда лицата ни. Само ти.
Ти си нашият нов мъж. Кажи на твоя човек да не влиза.
Другарки жени!
Революцията ви освободи. Сега нямате стопанин.
Нямате господар. И ме наричайте просто "другарю Сухов".
Забравете проклетото си минало.
Вие ще се трудите свободно и всяка ще си има собствен съпруг.
Има ли въпроси?
Няма въпроси.
Долу предразсъдъците, жената също е човек!
Гюлчатай... открий си личицето.
Не се тревожи, аз не съм някой... Ако не друго, поне съм сериозен.
Нищо, че си била нечия съпруга. Подхождаш ми по характер.
Обичам игривите.
Може да се сгодим.
Майка ми е добра, мила. Всички я уважават. Открий си личицето!
Остави!
Стой!
Гюлчатай! - Аз съм, господарю!
Съобщи на момичетата да стават. Стой! И ето какво.
От днес те назначавам за старша по общежитие. Ще отговаряш за реда.
Има ли въпроси? - Не.
Господинът ме назначи за любима жена!
Другарю Сухов, аз сериозно, искам да се оженя.
Но искам да видя лицето й, ако е някой крокодил, ще ме е яд цял живот.
Иди на брега. Ще намериш бяла къщичка - бивша царска митница.
Разбери кой е там сега.
Стой! Горе ръцете!
Ти в чий дом се намъкна?
Отговаряй! - Не знам.
Ти какво... Не си ли чувал за Верешчагин?
Доживях!
Едно време, по тези краища всяко куче ме познаваше. Така стисках.
А сега... забравиха ме.
Стой!
Стой! На кого говоря!?
Защо уби моите хора, Саид?
Изпратих ги да ти кажат, да не търсиш Джевдет в Сухата река. Той не е там.
Върни се в Педжент. Баща ти беше приятел на моя баща.
Пътят е по-лек, когато срещнеш добър спътник.
Ваше благородие, госпожа Раздяла,
с теб отдавна близки сме, как не си разбрала.
Писъмцето в плика не хвърляй ти в жарта...
В смъртта не ми потръгна, късмет ще имам в любовта.
Писъмцето в плика не хвърляй ти в жарта...
В смъртта не ми потръгна, късмет ще имам в любовта.
Ваше благородие, госпожа Сполука,
за един добра си ти, за друг не ти пука.
В сърцето девет грама, почакай, не желай това...
В смъртта не ми потръгна, късмет ще имам в любовта.
В сърцето девет грама, почакай, не желай това...
В смъртта не ми потръгна, късмет ще имам в любовта.
Ей, стопанино! Имаш ли огънче?
Ти какво? - Това е другарят Сухов.
Сухов казваш?
Сега ще видим какъв е тоя Сухов.
Прости мене, грешния... Дръж!
Влизай.
Видя ли пауните в двора? - Видях ги.
Ето, за тях размених... мундира.
Петруха! - Аз не пия.
Правилно. Само да допия това и... го зарязвам.
Пий!
Сядай!
Много ми легна на сърце твоя Петруха.
Ще ни дадеш ли картечницата?
Абдула ли чакаш? - Чакам го.
Ето какво, Сухов, имах митница. Имаше контрабандисти.
Сега митница няма, контрабандисти няма.
Общо взето с Абдула съм в мир. На мен ми е все тая,
бели ли ще са, или червени, Абдула ли ще е, или ще си ти.
Ако тръгна с теб, тогава работата е друга!
Но... - В какво е работата?
Да вървим!
Отиваме.
Здравейте.
Момчета...
Назад!
Какво говореше? Какви клетви даваше?
Оглупя на стари години... - Настася!
Малко ти беше, че погуби младините ми, а сега и вдовица искаш да ме оставиш!
Паша! Пашенка!
Пашенка, прости ми, в името на Христа, моля те, прости ми! Не отивай!
Не отивай с тях! Ще те погубят за нищо!
Ето какво, момчета... Няма да ви дам картечницата.
Разбираме.
Пауни, казваш?
А вас кой ви повика тук?
Измери ли? - Точно 5 аршина!
Ще се запали ли? - Трябва. Като се разгори - брой.
19, 20, 21, 22... 28, 29...
30, 31, 32... 41, 42.
42!
Сега нека си плават с катера.
Границата се стегнали да преминават. Щом запалят мотора, и след 42...
Точно така.
Разчисти всичко тук.
Гъски и лебеди... може да са долетели от нашите краища.
А ти откъде си родом? - Близо до Курск.
Не съм ходил там.
Всъщност, напуснах дома си, също като теб,
и се скитах по белия свят от Амур... - От Амур...
... до Туркестан.
Баща ми, преди смъртта си, каза: "Абдула, цял живот бях бедняк,
и ми се ще Бог да ти изпрати скъпа мантия и красив впряг за коня".
Дълго чаках, и тогава Бог каза:
"Качвай се на коня и сам вземи това, което искаш, ако си смел и силен".
Моят баща нищо не каза. Джевдет го уби в гръб.
Баща ти е бил мъдър човек, но кой на тази земя знае кое е добро и зло?
Кинжалът е добър за оногова, който го има,
и лош за онзи, който го няма в нужния момент.
Аллах! Къде се дяна този мъж?
Всичко е заради нея... Гюлчатай!
Когато бях любимата жена на Абдула, всеки ден го виждахте.
И дори всеки ден биеше някоя. - Нашият мъж ни забрави,
още преди да ни е опознал. - И защо, нима сме толкова лоши?
А може би Гюлчатай лошо го гали?
Или не му харесва как е облечена? - А може...
Ти какво?
На колко си години?
Зарежи това, дъще! Дали да не взема да те омъжа!?
Ще те омъжа за Петруха, със законен брак.
Момчето е свободно, ще те отведе при майка си. А?
Аз съм твоя жена. - Моята жена е вкъщи.
Нима не можеш да й кажеш, че Гюлчатай е любимата ти жена?
Нима тя ще се обиди?
Да се обиди! Колко пъти да ти обяснявам?
Полага ни се само една жена. Ясно? Една.
Нима е лошо да те обича само един мъж, единствено на теб да прави подаръци,
да се грижи за теб, да те пази. Лошо ли е?
Хубаво е. - Ето, виждаш ли?
Една жена те обича, сама шие дрехите ти,
сама ти готви, сама храни децата...
И всичко сама? - Нищо не може да се направи.
Тежко е. - Разбира се, тежко е.
Добре, добре. Лека нощ. Утре ще поговорим.
Вижте! Ибрахим! Калпакът му!
Горкият Ибрахим!
Докато не ги взема, ще останеш с нас.
И искам още да добавя, Екатерина Матвеевна,
че понякога такава тъга обзема сърцето ми,
сякаш с клещи са стиснали гърлото ми.
Как я карате там сега? Какви грижи имате?
Справихте ли се коситбата?
Навярно тревата е избуяла много тази година.
Е, раздялата ни няма да продължи дълго.
Още малко ще помогна на група другари, ще се погрижа за някои неща
и ще се отправя към вас, безценна Екатерина Матвеевна.
Простете великодушно, малка пречка. Ще довърша следващия път.
Ние сме ти верни, господарю!
Джамиля, нима не беше любимата ми жена?
Обидил ли съм те поне веднъж?
Защо не умря?
Хвърли оръжието! Обърнеш ли се, ще стрелям. Хвърли го!
Ръцете!
Кинжалът.
И пет крачки напред.
Заповядай на твоите спътници да се махнат от двора.
Ще те пусна веднага щом хората ти се махнат от Педжент.
Ако стане нещо, няма да пропусна.
Абдула, свали си ръцете.
Махмуд!
Вървете на брега! Всички! Натоварете катера...
спуснете го във водата. Аз ще погостувам...
Ако до пладне не дойда, върнете се, да се разплатите за гостоприемството.
Махай се!
Петруха!
Ще останеш тук.
Отивам на брега. Ще погледна какво правят бандитите.
Хванали са Абдула! - Защо лъжеш?
А какво друго, от покрива по въже!
Не казвай на никого... Не бива.
Ще те измамят.
Ще се качат на катера. Ти ще пуснеш Абдула. Те ще се върнат.
Това е малко вероятно.
Пак хайвер си ми сложила!
Не мога всеки ден да ям това проклето ядене!
Поне хляб да беше намерила.
Господи, че къде ще намериш сега? Яж. Май пак не си замезвал.
Какво е страшно днес в селището. Никой не подава носа си от вкъщи.
Пълномощникът и милиционерът още са в центъра. Не са се върнали.
А онзи, рижият, дето идва у нас, май е заловил самия Абдула.
Не е на добро това.
Господи! Поне ти не се забърквай, не се намесвай!
Стига ти вече, навоюва се.
Гюлчатай!
Открий си личицето! Открий го.
Като че ли се промъква някой?
Гюлчатай!
Донеси ми вода.
Горе ръцете! А, ти ли си? Защо си се качил там?
Моля ви, никому нито звук. Това е скривалище от бандитите.
Ще си откриеш ли личицето?
Петруха!
А сега се махай... по-бързо! Не бива да оставаш сам.
Не мога, Абдула ще убие жените. - Абдула ще убие теб.
Те са негови жени.
Прощавай. - Разчитах на теб.
Ако ме убият, кой ще отмъсти на Джевдет?
Разчитах на теб, Саид.
А ако изобщо съдбата не ни срещне, Екатерина Матвеевна,
то знайте, че съм бил, и съм, предан до последния си дъх единствено на вас.
Защото може да се случи, да остана в тези пясъци завинаги,
като някакъв навик, дори тъжен...
а може би, защото напоследък се срещах със сърдечни хора,
бих казал, деликатни.
Защото оставам свидетел, борец за щастие на трудещите се по цялата земя,
от Закаспийския интернационален революционен пролетарски полк,
наименуван на другаря Август Бебел,
червеноармеец Фьодор Иванович Сухов.
Е, какво, пазителю, жените тръгнаха ли си?
Задържах ги. Вижте. Това е подземен тунел.
Излиза на брега на морето. Прокопан е в ерата на саманидите.
През последните 400 години не е използван от никого.
Няма ги никъде!
Не може да са отишли далеч.
Свалете си ръцете. Пуснете ме, казвах. Що за насилие?
Пусни го, Ахмед!
Ако обичате, прекратете веднага грабежа. Тука няма никакви жени.
Аз нищо не зна...
Тук трябва да има подземен тунел.
Легни!
Сниши глава!
След мен!
Няма никого!
Не са се заровили в пясъка.
И тук няма никого.
Как да го отвориш, гад? - Можехме да го взривим.
Нямаме гранати.
Остави си поне един патрон, Абдула, за да има с какво да се застреляш.
Ваше благородие,
госпожа Чужбина,
страстно ме прегърна ти -
без любов отмина.
В мрежата ти нежна,
недей ме ти оплита...
В смъртта не ми потръгна,
късмет ще имам в любовта.
Ваше благородие,
госпожа Победа...
значи, недопята е...
Пак ли пееш? - ... песента ми бледа!
Спрете, демони на ада... - Праща ме Абдула.
Нямаме гранати, - ... да се вричате в кръвта...
знаем, че ти имаш запас. - Престанете...
В смъртта не ми потръгна... - Спри тази глупава песен!
... късмет ще имам в любовта.
И стани, когато с теб разговаря подпоручик!
Спрете, демони на ада,
да се вричате в кръвта...
В смъртта не ми потръгна...
Гранатите му не са такава система! - ... късмет ще имам в любовта.
Пълна е.
Ей, Абдула! Още ли си с чадра, или се преоблече като мъж?
Абдула, имаш мили женички, добре ми е с тях.
Давам ти ги. Като запаля нефта, ще ти стане хубаво.
Съвсем хубаво.
Дотегна ми от тях.
Не издържам вече.
Тези гранати, тези куршуми...
чумата да ги отнесе.
Хайде, по-живо! По-бързо, по-бързо!
Ти какво, заспа ли, мутра такава?
Отдавна не съм те виждал, Абдула.
Отдавна.
Още ли се скиташ? Стреляш ли? - Остарях, залинях.
А помниш ли какъв бях? - Бяха други времена.
Какво става там, с твоите хора, да не би да палят нещо?
Един приятел се е заврял вътре и не излиза.
Фьодор! Петруха с тебе ли е? - Убиха Петруха, Павел Артемич!
Абдула го закла.
Паша!
Върви, върви! Добра жена, хубав дом,
какво повече му трябва на човек, за да посрещне старостта?
Е, охарчих се, но намерих брашно. Сега ще сготвя борш, ще изпека питки.
Малко е тричаво, но ще стане хляб.
Заседяхме се. Какво е това? Щом пълномощникът се върне от центъра,
още с първия катер заминаваме за Астрахан.
Време е да пооправим гроба на синчето ни. Кой го наглежда?
А на църква, смятай, втора година не сме ходили. Грехота е.
Ще си облечеш бродираната риза.
Като те видя с тая риза, веднага си припомням всичко:
как в Царицин се срещнахме в лазарета, и как се върна от германската...
Паша, а помниш ли парахода "Княз Таврически"?
А в Казан, на панаира... как ти онзи щабскапитан...
Чуй, Абдула! Не си ли взел много товар? И всичко май е без мито?
Ами в митницата няма никой. Нямаше на кого да платим.
Искаш ли да платим със злато?
Нали ме познаваш, Абдула. Аз рушвети не взимам.
Обидно ми е за държавата. - Аристарх! Разбери се с митницата.
Пали!
Почакай, Абдула!
Говоря аз, Саид!
Как искаш да те разбера, Саид?
Убийте го!
Верешчагин! Напусни катера!
Дай го!
Измийте се, момчета!
Отиде, наистина отиде.
Паша!
Е, какво, митница, дойде ли на себе си?
Адбула! Митницата разрешава!
Махмуд! - Пали!
Мини зад него, Махмуд!
Не му позволявай да се надигне.
Не пали двигателя.
Сега ще се приближим, Фьодор Иванович.
Ще се взривиш! Спри!
Тук съм, Абдула.
Излизайте, момичета.
Ваше благородие, госпожа Сполука,
за един добра си ти, за друг не ти пука.
В сърцето девет грама, почакай, не желай това...
В смъртта не ми потръгна, късмет ще имам в любовта.
В сърцето девет грама, почакай, не желай това...
В смъртта не ми потръгна, късмет ще имам в любовта.
Слънцето още не беше изгряло
Слушай, защо не изчакаш?
До центъра ще стигнем заедно, а оттам с железницата. А?
Не. Заобиколно е. Трябва напряко да вървя, така ще стигна по-бързо.
Поне вземи кон.
Не... само грижи с него. Трябва да го храниш. Сбогом.
Е? Джамиля, Зарина, Гюзел,
Саида, Хафиза, Зухра, Лейла, Зулфия...
Довиждане, момичета, прощавайте, ако има нещо.
Благодаря!
Няма за какво.
Ти как си с Джевдет? Мога ли да ти помогна?
Не, Джевдет е мой. Ако го срещнеш, не го закачай.
Е, тогава късмет.
Добър ден, весела минутка.
Здравейте, безценна Екатерина Матвеевна.
За миналите превратности не скърбете, явно, съдбата ми е такава.
Все пак, други подобни повече не се предвиждат.
Затова бързам да ви съобщя, че съм жив и здрав, което желая и на вас.
Превод и субтитри: Chav subsland.com