Пиер Брис Род Камерън
ВИНЕТУ: ГРЪМОТЕВИЦИ КРАЙ ГРАНИЦАТА
По мотиви на Карл Май
Музика Петер Томас
Режисьор Алфред Йорер
Дъркс, хвани другите мустанги! - Добре! Хайде на работа!
Винс! - Какво има?
Не искам свидетели, оправи се сам! - Разбира се. Напред, момчета!
Връщаме се в лагера!
Неприятности, а? - Прав си, момчето ми.
И аз усещам нещо странно. - Приберете оръжията. Апахи са.
Кой сте вие? - Винету, вожд на апахите.
Нали ти казах! - Какво се е случило?
Сайлърс и бандата му ни преследваха. Убиха трима от братята ми.
Добре ще ги наредим! - Хайде, Били.
Ей, Дон Жуан, ще ти изпаднат очите! Хайде, помагай.
Нещо ще се случи днес, Мозес. - Добре. Имам нужда от разнообразие.
Слязоха от конете. Напред! - Последвайте ме!
Щом искат неприятности, ще ги имат! А ти мисли, преди да стреляш.
Вече два пъти не улучи целта. - Ншо-тчи! Стой тук!
Огън!
Снишете се!
Долу!
Трябва да изчезваме! Ще ни очистят като зайци!
Какво ще кажеш? - Крайно време беше.
Дълбоко съм ви задължен. Може ли да знам кои сте?
Наричат го Олд Файърхенд.
Олд Файърхенд. Траперът от планините. Всичко ми е ясно вече.
Твърди се, че никога не пропускате целта си.
Хората преувеличават, но е вярно. Не обичам да хабя патрони.
Файърхенд!
Ако живеем, живеем за Бога.
Ако умираме, умираме за Бога.
Живи или мъртви, ние сме в Неговите ръце.
Амин.
Отидете сега при вашето племе и докладвайте на Великата мечка.
Вожде, тук пътищата ни се разделят. Сбогом.
Не. Ншо-тчи и Винету ще ви придружат до града.
Там ще търсим справедливост. - Сериозни планове имате! Да вървим.
Пак ли! Негоднико!
Горкият Винс май много се затруднява да се справи с няколко червенокожи.
Спрете!
Къде са другите? - Попаднахме в капан.
Къде са другите? - Мъртви, шефе.
Следващия път няма да се отървеш толкова леко.
Шефе, хванаха Били-Боб. - Какво?
В Мирамонте, в кръчмата на Джо, където играехме карти.
И пиехте. - Млъквай! И какво?
Някакъв умник каза, че Били-Боб лъже. - И какво стана?
Били-Боб го застреля и Мендоса го прибра.
Нали ви казвам: нещастието никога не идва само.
Още нещо?
Хей, Педро!
Я виж там!
Хайде!
Стой!
Много нелюбезно посрещане. - Откъде идвате?
А вие откъде идвате?
Щом питаш толкова мило: през прохода. - Напред!
Мисля, че е по-добре да го последваме.
Хайде, Били.
Тишина! Тишина!
Вие мъже ли сте или страхливци?
Ако изпуснете младия Сайлърс, всички сте загубени!
Слушайте Мендоса! Ако се измъкне, брат му няма да ни пощади!
Млъкнете! Пуснете го да си ходи!
Бъдете разумни. Няма да има нужда да се страхуваме от Сайлърс повече.
Докато Били-Боб Сайлърс е в ръцете ни, брат му няма да ни докосне!
Да го пуснем е безумно! - Ще видим кой от двама ни е прав.
Пазете непознатите.
Ти и ти, тръгвайте с мен!
Веднага се връщам. - Хайде! Бързо!
Тишина, гринго!
Той уби сина ми. Искам още днес да го обесите!
Какво ще стане с жените и децата ни? Този глупак мисли само за себе си!
Никой не иска да чуе един старец.
Откъде идвате? Какво искате? - Дойдоха през прохода, сержант.
Кои сте вие? Говорете! - Аз съм Винету, вожд на апахите.
Какво искате от нас? - Търся справедливост в Мирамонте.
Някакъв Сайлърс ни нападна,
открадна мустангите ни и уби четирима от моите хора.
Загубихме и един бял приятел.
Той загина в битката с бандитите. Искаме наказание на всяка цена.
Ето, чухте със собствените си уши. Предупреждавам ви още веднъж!
Ако го изпуснете, ще плащате с живота си!
Ами ако индианецът лъже? - Аз съм свидетел.
Сигурно, но ние трябва да се оправим със собствените си проблеми.
Не бива да мислите така.
Ако Файърхенд не се беше притекъл на помощ, щяхме да изгубим битката,
Вие ли сте Олд Файърхенд? - Не мога да отрека.
Но кажете ми защо ескортирате свободни граждани с войници?
Боли ли? - Не, не много.
Боже, Джейс! Някой ден ще си счупиш врата!
Сеньора. - Вие сте ранена!
Нищо сериозно, малка драскотина. - Трябва веднага да ви превържа.
Елате, къщата ми е там отсреща. - Но брат ми е там вътре.
Ще се тревожи за мен. - Синът ми ще му каже къде си.
Колко очарователно.
Никой не бива да напуска това място! - Така ли?
Хайде да го видим това.
Елате.
Каква жена, а?
Колко пъти да повтарям? Искаме да живеем в мир.
А Сайлърс ще ни остави на мира завинаги, ако пуснем брат му.
И смъртта на сина ми да остане ненаказана? Не! И в библията пише:
око за око, зъб за зъб! - Той е прав!
Хайде, момчета, да обесим този нехранимайко!
Ще застрелям всеки, който го докосне!
Убиецът на сина ти ще си получи заслуженото. Заклевам се.
Но нека първо съдът да отсъди.
Така изисква законът, който защитавам тук!
Послушайте го. Той е прав.
Убийството не може да бъде отмъстено чрез убийство. Помислете.
Да.
Сестра ви е в нашата къща. Майка ми я превързва.
Чичо Леон, и ти трябва да дойдеш. - Ще отида при нея.
Да, отивайте. Тук така или иначе нищо не можете да постигнете сега.
Гринго!
Писна ми от глупости! Искам да пия нещо, ясно?
Прибери пушката, опасно е.
Да не си се побъркал?
Подреди го! Подреди го!
Хайде, давай!
На мен ми хареса! - Свърши ли?
Двоен нокаут!
Изморени са.
Още са живи. - Разбира се.
Чер гологан не се губи.
Този кой е? - Един луд.
Г-н Робин Юджин Робърт Рейвънхърст от Лондон. Търси майка ми,
за да й направи предложение за женитба. Седемдесет и второто!
Ожаднях от тази борба. Да пием по едно.
Текила.
Дай насам!
Наздраве!
Невероятно е, че някой, който така отлично се справя с нож и пушка,
така ще се провали, когато има само юмруците си.
Можех да му счупя врата, ако бях поискал!
Откъде познаваш сержанта? - От Таос.
Имаше една малка сладка сеньорита
и аз исках... - Аморе!
Стига. Сещам се какво си искал.
Била е жената на живота ти и Мендоса те е изпреварил.
Гадост! Да не си готвил магарешко месо в тая гадост?
За гостите ми винаги само най-доброто.
Ще нагледам конете. Хайде, ела с мен, Дон Жуан.
Не съм ли те виждал някъде? - Съмнявам се.
Със сигурност щях да си спомням за вас.
Може би си ябълка от някое дърво, покрай което съм минал.
Не разбирам. - Нищо. Седни.
Как се казваш? - Джейсън. Но ме наричат Джейс.
Кой е баща ти? - Не го познавам. Отдавна е мъртъв.
А майка ти? - Казва се Мишел Дорел. Французойка е.
От Сейнт Луис?
Да, но малко след раждането ми е дошла с чичо Леон в Мирамонте.
Предполагам, че си на около... 1 7?
Скоро ще стана на 1 8. Някой ми каза, че сте трапер и живеете в планината.
Така ли? - Вярно ли е?
И аз искам да стана трапер. - Но майка ти не разрешава, а?
Да, за съжаление. Но когато си наумя нещо, не се отказвам.
Наследил си го от майка си, а?
Кое? - Твърдоглавието си.
Значи искаш да станеш трапер? - Непременно.
Мама винаги казваше: "Баща ти беше превъзходен трапер."
А днес не иска и да чуе за това.
Слушай...
Отиди при майка си и й кажи, че си говорил с Джейсън Рейд.
Рейд с "й. Ще видиш какво ще се случи.
Добре, отивам!
Веднага ще й разкажа! О, извинете!
Сега какво ще правим? - И аз това искам да знам.
Още една глътка и тук ще си остана.
Какво?
Куршумът само те е докоснал. Готово. - След няколко дни ще е зараснало.
Благодаря. - Много сме ви благодарни.
Майко! Трябва да ти кажа нещо! - Моля те, не викай така!
Важно е, изслушай ме!
Довиждане, малка моя. Лек път. - Сбогом и благодаря.
Веднага се връщам.
Никакво възпитание нямаш! - Няма значение, отивам в планината.
Чужденците ще ме вземат с тях. - Значи искаш да ходиш в планината.
И кой го реши това просто така? - Аз! Но говорих с Джейсън Рейд.
Рейд с й".
Но... не е завинаги, мамо.
И къде е...
Къде е този човек, който иска да те отнеме от мен?
В кръчмата.
Кръчмата.
И как така си присвоява правото да решава? В кръчмата!
Къде е бил през всичките тези години? Къде е бил, когато ти се роди?
Когато се убих от работа във фермата, за да те храня и да те обличам?
Къде е бил? - Откъде да знам?
Какъв си малък глупак! Невероятно!
Слиза някакъв непознат от планините и тръгваш с него.
В тази къща аз решавам какво ще се прави, ясно ли е?
Майко, скоро ще стана на 1 8!
Бъди малко по-учтив, когато говориш с майка си.
Искате да тръгвате? - Да. Колкото може по-бързо.
Знаете, че съм решил да не освобождавам младия Сайлърс.
Независимо дали остана тук или бъда принуден да напусна града.
Ако успеем да примамим Сайлърс в Мирамонте, имаме някакъв шанс.
Ако се обединим. - Това не е нашата битка, Мендоса!
Остави го да говори.
Няма да му помогна, дори да беше един от 1 2-те апостоли.
Голямо кречетало си. Остави го да говори, казах.
Благодаря.
Хора с такива прекрасни оръжия сигурно са добри бойци.
Разбирате ли, че целият град може да се окаже замесен в това?
Възможно е в гнева си Сайлърс да застраши целия град.
Надявам се, че ще дойде. Няма да намери страхливи мъже.
Днес сутринта твърдеше друго.
Защо не го пуснете да си ходи и не изчакате какво ще се случи?
Той само това чака. Щом брат му е на сигурно място,
Сайлърс ще ни причака в прохода и ще ни избие до крак.
Това не е наша работа, Файърхенд. Тук не се щавят нашите кожи!
Момент, тук не става дума за кожи, а за хора, господине.
Мендоса, нямам нищо против да се бия, но сам си избирам с кого!
Аз не съм толкова придирчив. Приемам помощ от всички.
Какво пише?
"Това ще сполети всички ви, ако не освободите брат ми. Сайлърс"
Свалете го.
Ела.
Видяхте го с очите си. Вярвате ли сега, че имаме нужда от всеки,
за да предотвратим отмъщението му?
Ела.
Мадам!
И без това щях да остана. - Благодаря.
Какво решихте, вожде? - Много сме ви признателни.
Моето място е до вас. - Благодаря.
А вие двамата? - Ами...
Ези - тръгваме, тура - оставаме.
Какво? Казвай!
Още веднъж, Том.
Защо?
Оставаме. - Оставаме? Парите ми! Дай насам!
Господине, наистина нямам време. - Мадам, трябва да говоря с вас!
Да, господине. - Робин за вас. Умолявам ви, Робин...
Да, Робин. Какво желаете? - Какво желая, мадам?
Когато болестта ме повали и вие спасихте живота ми,
който е ненужен на семейството ми, но за мен има известна стойност,
в сърцето ми се събуди любовта, мадам. Не страстта.
О, страст. Не. Истинска любов.
Но Робин, това вече сте ми го... - Казвали стотици пъти.
Да, знам. И благодарност ме изпълва.
Робин, чувствата ви ме ласкаят, но... - Моля, оставете ме да довърша!
За един Рейвънхърст избликът на благодарност е толкова рядък,
колкото пръстен с истински смарагд на ръката на някоя недостойна жена.
Господине... Извинете. Робин.
Забравяте, че имам син и брат, за които трябва да се грижа.
И сърце, което ще бие за вас, докато съм жива.
Скъпа. И затова... - Отново молите за ръката ми.
Да. И за всичко, което върви с нея.
Шефе, насрали са се от страх! - Това всичко ли е?
Целият град се събра, когато пристигна конят с мъртвия постови.
Обзалагам се, че ще освободят Били-Боб!
Надявам се.
Добре си се справил, Дъркс.
Чу ли това, а?
Можеш да ме вземеш за пример. - Вън!
Отвращавам се от мъже, които нападат другите в гръб.
За мен те са крастави кучета.
Не смей да го повториш, плъх. - Ти си плъх.
Лъжеш се! Плъх е много нежно. Ти си страхлива свиня!
Вирц! Калахан!
Още някой иска ли да бъде обслужен?
Ти всъщност на чия страна си? - Тоя отдавна ме дразнеше.
Като Гордън и Рос.
Внимавай някой ден да не подразниш мен.
Повиках ви тук, за да не може никой да подслушва.
Мислите ли, че Сайлърс има съмишленици в Мирамонте?
Всичко е възможно. - Моля? Има ли нещо?
Нищо не съм казал. - А, това е сестра ми Мишел.
Прави най-доброто кафе на света. Познавате племенника ми Джейс.
О, извинете.
Благодаря.
Да продължаваме.
Изглежда, че сме замесени в това, независимо дали ни харесва или не.
По много причини.
Пита се само какво можем да направим, за да защитим града от Сайлърс.
Значи това е проблемът. - Ще го решим само с ваша помощ.
Какво предлагате? - Всички да напуснат града
и да отидете някъде, където Сайлърс няма да посмее да нападне.
Хората тук са бедни. Сами видяхте.
Земята е цялото им имущество, освен няколко магарета и волове.
Да не забравяме най-скъпото.
Какво е то? - Животът им.
Колкото по-малко има някой, толкова по-лесно се разделя с него.
Планът ви има основание. Но хората никога няма да напуснат къщите си.
Питайте ги. Трябва бързо да решат. - Леон, елате.
Думата ви тежи сред хората. - Добре.
Мендоса, изпратете ми двама надеждни мъже, които познават околността.
Добре, ще изпратя. - Чудесно.
Трябва да помислим къде можем да изградим отбранителна линия.
Веднага ще разуча терена и ще ви докладвам.
Бихте ли взели сина... този млад мъж с вас?
Може да научи много от вас. - С удоволствие.
Момент, господине! Забравихте ме! Изобщо какво си въобразявате?
А вие, господине, ще участвате ли?
Събрал съм достатъчно опит. - В Лондон?
Не, в Индия, като лейтенант при бенгалците.
Това сигурно е било преди 30 години. - Не. Преди 29.
Добре, проверете с Кейлъб край кои къщи могат да се поставят постови.
Какво? Аз с този? - Да, ти с този.
Имате ли оръжие? - Имам. Няколко.
За момента това ще свърши работа. - Да. Става като клечка за кътници.
Простете, скъпа,
но този човек действително ли изрази съмнение в личността ми?
В Индия с това нещо ли се бият?
Не, закупих го, за да се отбранявам на най-глупавото бойно поле -
игралните зали в Лондон. - Дявол го взел.
Разкарай се, Кейлъб, но внимавай, той крие асо в ръкава си.
Е и? Аз имам две.
О, мис Дорел! Има ли още кафе?
Съжалявам, свършило е, господине. О, извинете, още глътка кафе?
Мадам Дорел, може ли да поговорим за момент?
Разбира се, господине. - Вие ще почакате отвън, разбира се.
Не бива да се отказвам.
Не мога да си спомня вече да съм получил отговор от вас.
Отговор? - Да споделите живота и парите с мен.
По-добре да почакаме. Кой знае дали утре още ще сме живи?
Така е, ще се подчиня да ситуацията.
Но никога не забравяйте: В сърцето ми гори надеждата.
Оставете я да гори. - Мадам!
Очарователно!
Осведомен си. Вземи Ншо-тчи с теб. - Тя е момиче.
Четири очи виждат по-добре от две. - Не искам да идва.
Ншо-тчи е научила от братята си как да си помогне.
Ншо-тчи може да се бие. - Както искате.
Не искам да ви възпирам.
Имам нещо против жени, които объркват пушката с тенджерата.
Да вървим.
Може ли да вляза? - Да.
Ако сега носеше онзи ягодов цвят, който веднъж така ме подлуди,
нямаше да си един ден по-стара от някога в Сейнт Луис.
По-стара съм. Синът ми го доказва. - Прекрасно момче.
Дано някой ден да се справя по-добре от баща си.
Радвам се, че сме единодушни. - Точно както някога.
Езикът ти е по-бърз и остър от индиански нож.
Някои жени се раждат с остър език, други го придобиват с времето.
Когато заминах, не знаех, че очакваш дете.
Не можеше да знаеш.
Не исках да те обвързвам, след като се скарахме.
Това ли било? - Никога нямаше да си щастлив в града.
Ти стана ли щастлива? - Джейс е моето щастие.
А сега ти изникваш и искаш да ми го вземеш!
Обещавам ти, че няма да го взема, ако ти не позволиш.
Както баща му някога, нали?
Защо отново започваш с това? - Имаме син.
Аз имам син! Ти имаш приятелите, кожите и конете си.
Имаш свободата, прерията и планините си.
Ти си човек на планините, не на семейството.
Не понасям, когато плачеш. - Кой плаче?
И ти щеше да плачеш, ако трябваше да режеш лук.
Ще проверя кожите. Можете да дойдете с мен, ако искате.
О, да, защо не?
Мечка!
Не знаех, че мога да уплаша малко момиченце.
Мога да се направя и на жираф.
Харесват ли ти?
Искате да ги карате чак в Сейнт Луис?
Да. Тук търговците плащат само една пета от цената.
От сърце ви пожелавам да стигнете благополучно.
Ще се справим.
За вас беше дълъг ден. Трябва да сте умряла за сън.
Благодарение на вас и приятелите ви съм само уморена, а не мъртва.
Очите ви са дълбоки като морето. Най-красивите, които съм виждал.
Какво си въобразявате?
Ако не знаеш какво е целувка, е крайно време да разбереш.
Само почакай, палавнице.
Интересно.
Глътка текила. - Благодаря.
Отключи!
Бързо, навън има кон! - Брат ми ще ви бъде вечно благодарен!
Не се страхувайте, той е на наша страна.
Аз съм само наблюдател. Никому не помагам и никого не възпирам.
Всеки е добре дошъл, стига да си плаща.
Ще го запомня.
Освободихме ви, за да запазим мира,
а не, за да извършите ново убийство! Изчезвайте!
Горе ръцете!
Проигра коза ни, Кейлъб. - Аз ли разбърках картите?
Пулия беше. - Да. Исках да го освободя,
защото не виждах друга възможност да освободим града от Сайлърс!
Ще бъдете наказан за това, Пулия. - Трябва да накажете половината град!
Но сега вече няма нужда. Напускам Мирамонте при изгрев слънце.
Който не иска да умре тук, може да дойде с мен!
Кому е нужно?
Били-Бой Сайлърс беше много лош човек.
Той посвети живота си на покварата и престъпленията, а не на Божията майка.
Той беше лош.
Но е кръстен като теб и затова ще го погребем тук.
Бог да го прости.
Можеш да тръгваш. Аз оставам тук засега.
Предупреждавам ви. Избрахте грешния път.
Тогава ни върнете оръжията. - След това, което направихте? Не!
Ще погубите всички с упорството си.
Рано или късно ще разберете
колко е глупаво да оказвате съпротива на някой като Сайлърс.
Времето ще покаже чие решение е по-мъдро.
Да, ще покаже. Асталависта! - Дий! Напред!
Поздравявам ви, господа.
Идваме от Мирамонте и...
Нямат оръжия и патрони! - Опитахме се да спасим брат ви.
Затова ни взеха оръжието. - И? Какво се случи?
Той... е мъртъв. Застреляха го.
Рискувахме живота си, за да го освободим.
Един трапер го застреля. - Не сме ние, беше един чужденец.
Да. Не можахме да го предотвратим.
Не искахме да се бием с вас, затова напуснахме Мирамонте.
Приятели сме.
Ние определяме кой е приятел.
Със сигурност не е някой, който се страхува за жалкия си живот.
Приятел!
Връщат се! Пулия се връща! - Не ви ли казах?
Цялата врява беше за нищо.
Пулия се връща.
Чух, да не съм глух!
Господи.
Залягайте! Влезте в къщите! Махайте се от улицата!
Залягайте!
Влизайте бързо в църквата! Махайте се от улицата!
Хайде, махайте се!
Горкото ми дете! - Не можете да останете тук! Елате!
Поеми я!
Джулия!
- Хернандо!
Ела с мен, бързо!
Пуснете ме при детето ми! Помощ!
Детето ми!
Света майко! Благодаря!
Благодаря! Детето ми е живо!
Донеси ми вода.
Боли ли те още?
Моля. - Благодаря.
Благодаря.
Всичко проспа, приятел. - Защо Сайлърс не нападна веднага?
Защото е смятал, че след това нападение никой няма да остане жив.
Прав сте. Трябва да сме подготвени. Какво предлагате?
Първо трябва да...
Е, поне няма да ни липсват оръжия.
Първо трябва да подготвим населението за истинска обсада.
Господа, на ваше разположение. Къде е постът ми?
Ще ви разпределим. Моля, подайте ми бастуна си.
Да приемем, че това е Мирамонте.
Тук е кръчмата, църквата,
къщата на Мерсие и бараката.
От тези места можем да ги обстрелваме от всички страни.
Освен това незабавно ще... - Изкопаем окопи край всеки пост.
Именно. Това е вашата задача.
С радост, сър. - Сайлърс се е погрижил за видимост.
За съжаление. Това е всичко засега. Ще се срещнем по-късно в кръчмата.
Господин Рейвънхърст? - Моля?
Реакцията ми е възможно най-бърза.
Ако това искахте да проверите.
Исках да проверя дали пръстите ви са толкова бързи като езика ви.
Като живак, сър. Освен веднъж, когато имах малка злополука в покера.
Играхте нечестно и ви изхвърлиха от армията, нали?
Прекалено директно казано, но вярно.
Въпреки, че предполагам, че така ми е било писано.
Знаете къде са постовете ви.
Кейлъб поема защитата на църквата.
И Робин Юджин Робърт Рейвънхърст с няколко момчета.
Бараката: - Вождът и аз.
Кръчмата: Мендоса и хората му с другите момчета.
Къщата на Мерсие: Леон Мерсие, Джейс и аз.
Жените и децата остават в църквата. За нея отговаряте вие, отче.
Всеки пост трябва да има запаси от храна, вода и патрони.
Постовите се сменят през два часа. Това е всичко засега.
Всяка минута може да е решаваща за живота ни.
Само толкова голяма, че да стигнеш до лявата и дясната граница.
Добре.
О, не, недей! Прекалено тежко е.
Нашият син е чудесно момче, нали?
Аз имам чудесен син!
И аз имам някакво участие, не мислиш ли?
Добре.
Нехранимайко!
Кротко! Кротко!
Заредени и пълни с барут. - Колко са елегантни!
Те са като жените, приятелю -
колкото по-елегантна е опаковката, толкова по-опасни са.
Може ли да се стреля с тях? - Разбира се!
Последният път направих голяма дупка в един малък мозък.
За съжаление малкият мозък принадлежеше на един голям лорд.
Затова ми се наложи да бягам. - Човек никога не престава да се учи?
Напротив - ако срещнеш правилните хора.
Синко, не в църквата!
Извинете, отче. - Не беше църквата, а обувката ми.
Сложете гредата.
Не ви ли интересува как можете да помогнете?
Имам по-добри занимания от това да си играя на война.
Вие май мислите само за себе си?
Нещо против ли имате? - Имам нещо против предатели, Джо!
А аз имам нещо против герои, Мендоса.
Какво правите тук? Мястото на жените е в църквата.
Брат си ли търсите? Той е отвън на пост.
Не, нося ви нещо за ядене.
На мен? - Мислех, че може би сте гладен.
Нямам думи. - Да си ходя ли?
О, не, не. Но не го правете повече.
Иначе... пак ще стана нахален.
Като наскоро.
Мамо.
Легнете да поспите, аз ще остана на пост.
Предполагам как си представяш живота на един трапер.
Всяка нощ в Таос да танцуваш фанданго с пламенни сеньорити...
и непрекъснато да играеш карти. - Таос не ме влече. Искам планини.
Тук всичко е изгоряло от слънцето, няма зеленина.
Само камъни и сив пясък.
Ще проклинаш планините,
когато газиш ледената вода на лов за бобри и съхнеш под ледения вятър.
Животните усещат огъня от километри.
Често нямаш нищо за ядене, освен корени и боровинки.
По-добре от царевичник всеки ден.
А като заседнеш в снега, ще ядеш само супа от подметки.
Не можеш да носиш пушка на лов. Индианците могат да те чуят.
Трябва да ловуваш с лък и стрели. Ако се събудиш на следващата сутрин,
можеш да се радваш, че още имаш кон и скалп на главата си.
А вие защо се връщате в планините? - Може би съм малко луд.
Мисля, че и тримата с Том и Кейлъб сме луди. Но ние сме необвързани.
Това е причината. Свободни сме като вятъра и бързи като бурите.
Това е точно това, което искам.
Искам да ходя, където и както си искам. Това е животът.
Това може да е и смъртта. Замислял ли си се?
Идват.
Всеки на поста си!
Всеки на поста си, казах! Хайде!
Напред!
Напред, давайте!
Трябва да излезем оттук! Елате!
Назад!
Хайде, те ще ни прикриват!
Ранени сте! - Няма нищо!
Файърхенд, кожите ни отидоха по дяволите!
Хайде, вън!
Ела! Да излизаме! Бързо!
А сега кръчмата!
Към църквата!
Хайде да се махаме! Назад!
Бараката е загубена, кръчмата гръмна, къщата на Мерсие вече е незащитена.
Трябва да се откажем от нея и да продължим да се бием оттук.
Защо не кажете направо, че беше моя грешка да евакуирам кръчмата.
Загубихме едно буре динамит, но и бандата претърпя загуби.
Това принуди Сайлърс да се оттегли. - Всичко си има две страни.
Да. Ами ако реши да се върне?
И при най-добро желание можем да понесем само още едно нападение.
Може би ще издържим по-дълго, ако съберем патроните на мъртвите.
Положението е сериозно, но вярвам, че не е безнадеждно.
Безнадеждно е, ако не се случи някакво чудо.
Чудото е любимото отроче на вярата. Това не е мое твърдение. Все още.
Този накъде язди? - Винету ще ни доведе помощ.
Как ти хрумна да даваш заповед за отстъпление?
Все пак претърпяхме много загуби. - Отговори на въпроса ми.
Отговори!
Както искаш. Ти изчезна и аз помислих, че са те очистили.
Иска ти се да ме бяха очистили, а?
Какво искаш да чуеш? - Докато в Мирамонте има жив човек,
няма да ви дам мира. Ще отмъстя за брат си, заклевам се.
Дори всички да измерете. Всички!
Виж, задават се два коня!
Трябва веднага да евакуираме къщата. - Защо?
Без прикритието на другите сгради, ще рухне при следващото нападение.
Бързо занесете нещата в църквата! - Но какво ще стане с нашите вещи?
Само Сайлърс може да ти отговори. - Нали трябва нещо да взема!
Само най-важното, нямаме време! - Събери превързочните материали.
Ето! - Това пък какво е?
Да не отиваме на бал! - Вземам си роклята!
Майко, не чу ли - само най-важното!
За мен роклята е най-важното! - Майко!
Млъкни! Твърдоглав си точно, колкото баща...
Като кого?
Като баща ти!
Майко! - Внимавай.
Зави ми се свят.
Хората ви имат чувство за хумор. Но аз нямам време за шегички.
Моля ви, изслушайте ме. - Вие кой сте?
Аз го познавам! Това е Винету, вождът на апахите.
Ще му покажа аз шегички! - Наистина ли сте Винету?
Така е, коннико. Този мъж не излъга.
Слушайте ме, преди да ви покажа другите си умения!
Пуснете го!
Добре, какво има? - Идвам да моля за помощ.
Индианците никога не са ни помагали.
Знам, но не за себе си моля за помощ, а за моите бели братя.
Бандити нападнаха Мирамонте.
Бандити? - Сайлърс и неговата сган.
Толкова злато ли има в Мирамонте, че Сайлърс ще си прави труда?
Богатството на Мирамонте се намира в църквата.
Ако помогнете на гражданите, няма да съжалявате.
Но трябва да решите веднага. Всяка минута е ценна.
Ще подкрепя тези добри граждани. - Благодаря ви.
Ще ми кажете ли кой сте?
Аз съм капитан Санчес Килвера. - Благодарности, капитане.
За нищо, приятелю. Присъединете се към моя отряд.
Ншо-тчи.
Да? - Ншо-тчи.
Романтично име.
Като ехото в планината.
Кожата ви блести като коприна.
Имате език като дявола. И съвест като него.
Трябва да съм се поправил. Досега нямах никаква съвест.
Елате.
Ето, хляб. - Много мило. Благодаря.
Имате ли нещо за пиене? - Колкото искаш.
Добрият Том сега ще ти качи едно буре с бира.
И конска пържола. Много крехка.
Трябва да се стараете много при изпълнение на задълженията си!
Иначе всичките ми усилия ще бъдат напразни. Кого виждат очите ми?
Мадам, трябва да ви докладвам за моята работа.
Този малък трик ще изненада приятелите ни.
Не е съвсем нов, но винаги е успешен.
Макар че "пушката си остава просто пушка", както казваше леля Трудхен.
И един ден стана така,
че чичо Астън се пресели във вечните ловни полета по време на лов.
Злополука, както твърдеше леля Трудхен.
Но след това тя изобщо не беше многострадална вдовица.
Като при Хамлет. Познавате ли Хамлет?
Може би. Кога е дошъл на Запад? - Груба грешка.
Забравих, че се намираме на недоразвита територия.
Именно. Вродената ви интелигентност -
учудващо е как се справяте с този наследствен материал.
Превъзходно!
Приятели, научихме за затрудненията ви
и дойдохме да ви предложим помощта си.
Аз съм капитан Санчес Килвера.
Хората ми имат богат опит в завземането на градове.
Особено, когато хората им притежават ценности.
Сигурно има какво да се вземе, нали? - Не.
Въпрос на чест? - Не, отмъщение.
Ясно.
Хвърлиха брат ми заради някаква дреболия в затвора.
След това хладнокръвно го убиха. - Колко жалко!
Случайно в Мирамонте имаше трапери. Пушките им ни причиниха щети.
Решихме да се оттеглим. - Но аз не се предавам. Никога!
Отивам пак в Мирамонте. - За да го превърнеш в гробище.
Дръж си езика зад зъбите! - Ей сега теб ще положим в гроба!
Мислиш ли, че някой ще дойде с теб? Да не сме идиоти,
които ще се самоубият за теб! Брат ти си беше загубен и без това!
Още някой?
Виждам, че сте огън-мъж, приятелю, а ние обичаме такива хора.
Ще отмъстим за брат ви, но само при едно условие.
И какво е то?
Вие получавате отмъщението си, но плячката е за мен.
Кога потегляме? - Веднага!
Хайде, момчета!
Файърхенд! Отново ни нападат!
Успокойте се, скоро всичко ще свърши.
Върнете се! - Хей, отче, върнете се!
Не! Не по свещеника!
Не! - Напред!
Назад! Всички назад! - Трябва да се махнем оттук!
Побегнаха! Слава на Бога!
Всеки остава на поста си. Нямам му вяра на този мръсник.
Сигурно ще се върнат.
Отнесете свещеника.
Хей, приятел!
Време е да се събудиш. Мисля, че скоро е наш ред.
Това е напълно идиотско! Да влезем в капана с ясно съзнание!
Цяло чудо е, че не измряхме всичките! Слезте от конете!
Църквата трябва да се нападне в близък бой. Аз поемам командата.
И над вашите мъже. - Не! Не жертвам никого повече.
Ще я взривя във въздуха! - Няма да взривите църквата!
Кой ще ми каже? - Аз! Така се споразумяхме.
Капитане!
Какво иска тоя?
Залягайте! - Лягайте долу!
В пропастта нещо експлодира! - Какво има?
Стой! Там имаше експлозия. - Може би отнесе бандата.
Някой трябва да ни е помогнал!
Тя сигурно знае кой е бил.
Десет човека остават на пост, останалите идват с мен! Хайде!
Стойте! - Върнете се!
Останете тук!
Стой!
На ви близък бой, Килвера. - Идиот!
Залегнете всички. Стреля се по мой сигнал.
Сержант! Предайте се!
Ще пощадим мъжете ви! Излезте! - Невъзможно е!
Сержантът в момента закусва, няма време.
Може би ще се задоволите с мен.
Господинът от планините.
Добре, тогава вие заповядайте на мъжете си да се изправят.
Не става, изморени са. - Добре, ще броя до три.
Едно...
Две...
Жалко. Вие сте смелчага.
Но сега - по дяволите с вас!
Винету!
Стой! Горе ръцете! Хвърлете оръжието!
Файърхенд!
Том!
Не мога да се движа.
Нали няма да капитулираш пред някакъв си патрон.
Ншо-тчи.
Ншо-тчи - като ехо в планината.
Загубихме приятел.
Смъртта му ще внесе скръб в сърцата ни.
Дайте ми лъка си, вожде, той не заслужава патрон.
Сайлърс!
Интересно ми е колко дълго господата ще издържат в тази дисциплина.
Моят рекорд е 6 часа и 55 минути.
Той беше храбър мъж.
Много храбър мъж. - Иска ми се да му го бях казала.
Добър ден.
Благодаря. - Имате прекрасна рокля.
Ягодов цвят. Изглеждаш на 1 8.
Джейсън, имаме пораснал син. - Да, великолепно момче!
Семейството е пълно. Всъщност дори има един в повече.
Кого имаш предвид? - Рейвънхърст. Поговори с него.
Защо аз? - Да не мислиш, че аз ще говоря?
Естествено, че ти ще говориш! - Ти ще говориш с него, ясно ли е!
Нямам никакво намерение. Можеш...
Ти!
Генерале.
Господин Рейвънхърст. - Мадам.
Аз... - Хайде де.
Аз не бях съвсем откровена с вас. - Моля, не разбирам?
Не бях свободна, за да приема предложението ви.
Джейсън Рейд е... - Много добре. Продължавай.
Как... как да го кажа?
Той е моят... тоест, беше...
Познаваме се от 1 8 години и Джейс е наш син.
Аз мислех, че сте... - Вдовица? Не съм била омъжена.
Никога? Искате да кажете,
че тази прелестна жена е родила сина си без закрилата на бащата?
И че сте оставили това прекрасно същество на произвола на съдбата?
Да, май така излиза. - В отсъствие на бащата на дамата,
поемам задължението да протестирам срещу този 1 8-годишен позор!
Сега ще ви набия, господине! Едно, две...
Спрете, Робин! И аз нося вина. - Твърдо решен съм.
Да не ме смятате за бъбривец? Едно, две, три!
Стойте мирно, за да си получите заслуженото наказание!
Едно, две - Три!
Джейс, я се погрижи за това.
Можеш да разчиташ на мен, татко.
Как се оказах на земята? - Подхлъзнахте се.
Тръгнахте към баща ми и се спънахте.
Той искаше да ви хване, но вие се ударихте в юмрука му.
Какъвто съм нескопосник.
Трябва да се реставрирам.
Покорно благодаря за безкористните ви усилия.
Ще се реванширам: искрено ваш.
Мога ли да приема това? - Имам още две.
Татко!
Вярно ли е, че ще купиш ферма и ще се върнем в Сейнт Луис?
И никога повече няма да се разделяме?
Джейс, не казвай на майка си,
но ние двамата може би понякога ще ходим заедно на лов. Може би.