МАСКАТА НА ЗОРО
През 1821 г. 300-годишното испанско господство над Мексико
е към своя край. В северната провинция Калифорния
избухва въстание, водено от Санта Ана.
Селяните искат главата на губернатора - дон Рафаел Монтеро.
Въпреки заповедите да се върне в Испания,
Монтеро не предава властта, без да си е разчистил сметките докрай.
Алехандро, сега е мой ред.
Дай да видя.
Защо ми дупчите фургона?
Извинете, сеньор Лопес. Ние само чакаме Зоро.
Прибирайте се, мучачос. - Смятате ли, че ще дойде?
Някой смята.
Хоакин, Алехандро, някога правих ковчези за майка ви и баща ви.
Не ми се ще да правя и за вас. Вървете си!
Хоакин, Алехандро, тук не е за вас. Прибирайте се в мисията.
Дон Монтеро! Защо сте още тук?
Спокойно, дон Луис.
Войската на Санта Ана е на 3 мили от града. Трябва да тръгваме!
Испанското правителство иска да ти благодари за вярната служба.
Но тази земя е испанска.
След 2 часа ще бъде мексиканска, ако не я оставя на теб.
Добре познавам Санта Ана.
Той осъзнава, че доновете ще плащат данъци и ще уважи исканията ви.
Остатъкът от Алта Калифорния разделих поравно между доновете.
Разчитам да се погрижиш всички да си получат дяловете.
Махнете веднага всички деца от площада!
Децата не бива да виждат какво се налага да вършим.
Искам да гледам!
Пусни ме!
Зоро?
Видях го! Видях Зоро! Ела с мен.
Кои са тези, че рискуваш живота си, за да ги видиш мъртви?
Нямам представа. Трима селяни, случайно извадени от тълпата.
Къде е той?
Благодаря ви, господа.
А сега ме извинете, но закъснявам за празненството в моя чест.
Убийте го!
Щеше да убиеш трима невинни, само за да ме заловиш?
Бих убил и 100, ако ще убия и теб.
За трима - три резки. Малък спомен от Мексико, Рафаел.
Да ти напомня да не се връщаш.
Торнадо, стари приятелю...
Вече си стар за това.
Да, аз също.
Топло ли й е?
Винаги слагам второ одеало заради вас, сеньор.
Но добрият принц не се боял от злия крал.
Пресякъл моста през 100 стражи.
А после, красив и елегантно осиян от залязващото слънце,
скочил на балкона и допрял брадата на краля с вълшебния меч.
"Щеше да убиеш трима невинни, само за да ме заловиш?", казал.
"Да."
Изведнъж светкавица и гръм разтресли въстаналото кралство.
А злият крал свирепо погледнал добрия принц и казал...
...нещо съвсем маловажно.
И какво направил добрият принц?
Скочил от балкона върху верния си стар жребец Торнадо
и се втурнал към дома при красивата си жена Есперанса
и дъщеря си Елена,
и никога вече нямало да прави нещо тъй глупаво и опасно.
Тя обича твоите приказки.
Просто обича гласа ми.
Един ден няма да има време за тях.
На мен не ми омръзват. Защо да омръзнат на нея?
Наследила е твоята сила.
Днес счупи глинения кон, който й направи.
Само драскотина. Нищо ми няма.
Диего, обеща ми. - Знам...
Че вече няма да чакам нощем и да се моля да се върнеш.
Испанците си тръгват. Днес Зоро се яви за последен път.
Оттук нататък ще отглеждаме петте си деца.
Пет?
Да. Малко ли са ти?
Обичам те.
Доня Де ла Вега. Все тъй красива.
Дон Рафаел. Каква чест!
Губернаторът в моя дом.
Нали ще останете за вечеря?
Дойдох да се извиня, Есперанса.
Съжалявам, че не опазих страната от селяните, които я опустошиха.
Съжалявам, че не успях да те накарам да ме обикнеш.
Съжалявам също, че ще те оставя без съпруг.
Арестувайте го.
Кръвта не лъже.
Зоро.
Ти предаде страната си и своята класа.
Отведете го.
Чакай!
Никога не бих позволил да й се случи нещо лошо.
Тя не беше твоя, за да я пазиш.
Искам да живееш със съзнанието, че си изгубил всичко скъпо.
Искам да страдаш, както страдах аз,
знаейки, че твоето дете е трябвало да бъде мое.
Елена!
Дай да я подържа!
Има очите на майка си.
Няма да се отървеш от мен!
ДВАЙСЕТ ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Гадните бандити - не ме плашат те!
Хванах им следата аз, водя ви ги на тепсия.
Дайте бързо наградата, защото...
...защото...
Няма друг като Джак. Няма друг като Джак.
Я как схващате.
Казах ли ви аз, че с песен животът е по-лесен.
Елате насам! Елате всички!
Вижте ужаса с очите си!
Вижте знаменитите братя Муриета!
Обирджии, конекрадци и бандити!
Хора от най-лошо семе!
Съберете се!
Гарсия!
Това са братята Муриета!
Елате насам, крастави боклуци.
Тези мъже са арестувани от ефрейтор Армандо Гарсия.
Ще ги отведем нататък. Ще си получите наградата в Тлахо.
Малко след като цъфнат налъмите.
Колко струваме?
Така като гледам...
...около 200 песос.
Само 200 песос?
След всички обири по едни мизерни 200 песос на глава?
200 песос... и за двама ви!
Луд ли си?! Минаваш се, Джак!
Ако пак пипнеш брат ми, ще те убия.
Ще го направи.
Аз мислех, че си вързан.
Понеже си глупав.
Оставете ги!
В каруцата има цяла каса.
Знаем. Затова сме дошли.
Притеснителното е, че аз, Трипръстия Джак,
дори не съм споменат. Не бях ли аз този,
който измисли да отвлечем кмета от нужника на двора му?
Казвам ви, аз съм мозъкът на тая банда.
Без мен целият този театър ще се разпадне.
Хайде, ставай!
Бягай.
Искам да знаеш, че за мен това е чест.
Погребете тялото. Опаковайте главата.
Разбира се, че те обичам.
Бързо, да се скрием в обора.
Той идва.
Какво искаш? Моля те! Не ме докосвай!
Какво искате? Кои сте вие?
Дон Рафаел.
Чуйте ме всички.
Ако някой от вас е или някога е бил маскираният мъж,
облечен в черно и известен като Зоро, да си признае!
Аз съм Зоро!
Взеха ми маската, меча и коня!
Мълчи, глупако! Аз съм Зоро!
Аз съм този, когото търсите. Аз съм истинският.
Лъжец! Ти си твърде висок!
Аз съм Зоро!
Разкарайте го оттук, преди да се е размирисал.
Откри ли го?
Мъртъв е.
Върни ме на кораба да си почина преди утрешното ми пристигане.
Губернаторът се върна!
Добре дошъл у дома, Рафаел. Много време мина.
Твърде много, приятелю. - Някога каза, че съм ти любимец.
Нека това бъде извинението на глупака, който се усъмни в теб.
Ела. Тълпата иска да те приветства.
Дон Педро. - Дон Рафаел, добре дошли.
Добре изглеждате. Дон Хектор... Дон Хулио...
Господа.
Моля ви, моля ви!
Знам, че въобще не се радвате да ме видите.
Нека престанем с преструвките.
Мислите, не знам, че ви плащат
и дори заплашват, за да излезете да ме посрещнете на тая жега.
Знам точно как се чувствате.
Защо да ви е грижа за вашите лидери - настоящи или бивши?
Какво са направили те за вас?
Испанците ви поробиха, мексиканците ви изолираха...
А доновете?
Доновете умеят единствено да ви мамят и лъжат.
Всъщност, искам да ви питам, кой въобще ви е помагал някога?
Зоро се биеше за хората.
Да, Зоро.
Къде е вашият маскиран приятел днес, падре?
Ако не греша, не се е показвал цели 20 години.
20 години!
Хора от Калифорния,
настана време да вземем съдбата в собствените си ръце.
И не като испанци или мексиканци, а като калифорнийци!
Днес аз заставам пред вас без маска на лицето,
за да ви дам клетва -
тържествена клетва, че няма да ви изоставя!
И имате думата на Рафаел Монтеро, че ще направя всичко по силите ми,
за да ви помогна да извоювате свободна и независима Калифорния!
Татко!
Господа, позволете да ви представя дъщеря си Елена.
Ще ми каже ли някой какво е това цвете? Мирисът ми е познат.
Нарича се ромнея, но расте само в Калифорния.
Доколкото знам, вие стъпвате за първи път на този бряг.
Още уиски.
Или както го наричаш това.
Да не му виждам дъното. - Първо парите.
Чакай.
Какво ще кажеш за това?
Сребро.
Сребро е, разбира се. От най-хубавото.
Откъде имаш това? - Не е твоя работа.
Откъде го взе?
Беше на брат ми.
Той е мъртъв.
Съжалявам.
Че защо съжаляваш?
Не бива да даваш нещо такова за една чаша уиски.
Защо? Две ли мога да му взема?
Кой е този?
Убиецът на брат ми.
Пиян и ядосан не си в състояние да се биеш с професионален войник.
Махни ми се от пътя, старче.
Искаш ли да опиташ пак?
Няма защо да ми благодариш.
За какво? - Че ти спасих живота.
Щях да го убия. - Не точно днес.
Той е трениран да убива, а ти - както изглежда - да пиеш.
Щеше да се биеш много смело и да умреш много бързо, приятелю.
И кой щеше да отмъсти за брат ти? - Можех да се справя.
Никой не ме е надвивал досега. - Освен един куц старец току-що.
Как се казваш?
Има една стара поговорка:
"Когато ученикът е готов, учителят ще се появи".
Мога да те науча как да се биеш,
как да отмъстиш с чест и да си жив да го отпразнуваш.
Но ще е нужно старание и време.
Защо искаш да ми помогнеш?
Защото някога, много отдавна,
ти направи същото за мен.
Не мога да повярвам.
Не съм си и помислял, че един ден ще вляза в бърлогата на лисицата.
В скривалището на Зоро.
Това място бе създадено за обучението на Зоро.
Къде беше толкова години? Мислех, че си мъртъв.
Бях мъртъв.
И толкова по въпроса.
Помня последния път, когато те видях. На площада.
Би се със сто човека. Аз не забравям.
Ти беше най-великата шпага на света.
Рафаел Монтеро беше губернатор на Калифорния тогава. Помниш ли?
Помниш ли Рафаел Монтеро? - Войниците му избиваха наред.
И беше смъртен враг на Зоро. На теб.
Монтеро се е върнал. - Значи можеш да го убиеш.
Не, има твърде много усложнения, които не мога да пренебрегна.
Какви усложнения?
Разбирам, че няма да прекараме много време в приказки.
Монтеро има план, някакви намерения за Калифорния.
Иначе нямаше да ползва услугите на нашия познат капитан Лав.
Трябва да разберем плана му. - И после?
Ако си готов, и двамата ще предизвикаме съдбите си.
Да започваме!
Знаеш ли как да боравиш с това?
Да. Острото влиза в човека отсреща.
Много работа ни чака.
Това е тренировъчният кръг - колелото на учителя.
Този кръг ще бъде твоят свят, твоят живот.
Докато аз не ти кажа, извън него не съществува нищо.
Кап. Лав е извън... - Няма нищо извън него.
Кап. Лав не съществува, докато аз не кажа, че съществува.
С увеличаването на уменията ти с шпагата,
ще преминеш към по-малък кръг.
С всеки кръг светът се стеснява
и те приближава до твоя противник, до възмездието.
Тази част ми харесва.
Започваме ли?
Бавно!
Нападай бавно. Нападай!
Бавно! Пак!
Бавно!
Добре!
Така е добре. - Нападай.
Време е за едно питие.
Идеално. Направи го пак.
Едно, пет, три!
Шест, четири, две!
Мушкай!
Твърде напред!
Урок номер едно - не нападай ядосан.
Урок номер две...
Ела с мен.
Какъв е урок номер 3? - Да стигнеш до урок номер 4.
Отново?
Черен андалусиец. Великолепен.
Прилича на твоя кон Торнадо.
Спокойно.
Проклет кон! Какво правиш?
Ще се видим довечера.
Зоро, изглеждаш по-добре от всякога.
Внимавайте, сеньорита.
Тук се навъртат опасни хора.
Ако видите такива, нали ще ми ги покажете?
Слушай сега...
Ще ти окажа върховната чест да станеш мой кон.
Ние с теб сме един дух.
Стой!
Дръжте го!
Убий го.
Зоро! Легендата се завърна!
Не викай.
Трябва да се скрия, отче. Ти не ме познаваш...
Разбира се, че те познавам. Зоро, ти ли си наистина?
Годините са те пощадили, а мен...
Извинявай, не е време за приказки. Отче, моля те! Скрий ме.
Също както едно време.
Падре, ти ли си?
Всичко наред ли е? Навън сякаш се води битка.
Не бой се, скъпа моя. Ти си в безопасност в Божия дом.
Разбира се, падре.
Прости ми, отче, че съгреших, от 3 дни не съм се изповядвала.
Колко гряха може да извършиш за 3 дни? Ела, като понатрупаш.
Моля?
Виж какво, сеньорита...
Моля, продължи.
Наруших четвъртата Божа заповед.
Убила си някой? - Не, тази не е четвъртата.
Ама разбира се.
По какъв начин точно наруши най-свещената от всички заповеди?
Обезчестих баща си.
Това не е толкова лошо. Може да си го е заслужил.
Какво казахте? - Казах, разкажи ми още...
...чадо мое.
Искам да се държа благоприлично, както би желал баща ми.
Но се боя, че сърцето ми е твърде буйно.
Можеш ли да бъдеш малко по-конкретна?
Имах нечисти мисли за един мъж.
Мисля, че беше бандит.
Носеше черна маска.
Имаше ли... ... плътен глас?
Прилично красив?
Не знам, лицето му бе скрито. Но нещо в очите му ме заплени.
Почувствах топлина, изпитах трепет...
Похот?
Да, похот.
Прости ми.
Прощавам ти.
Претърсете около олтара!
Претърсете всичко - параклиса, тавана, килиите - всичко!
Тук е Божият дом.
Спокойно, падре. Ще свършим, преди да се е върнал.
Нищо не си съгрешила.
Грях ще е само да отричаш чувствата на сърцето си.
Сега си върви!
Какво правиш тук? - Изповядвах се.
На кого? Отчето е тук.
Отдръпни се, Елена. Моля те.
От уважение към г-ца Монтеро, ще се разправям с теб по-късно.
Ей, кон!
Черньо! Гръм!
Буря! Глупак, ела тук!
Предупреждавам те, ще си взема друг кон.
Какво ще кажеш?
Доведох черния жребец. Написах "Z" на бараките.
Дон Диего, хората отново ще говорят за Зоро.
Краденето на коне и драскането правят ли те достоен за маската?
Внимавай.
Ти си крадец, Алехандро. Жалък клоун.
Зоро бе слуга на народа, а не търсач на слава като теб.
Палячо.
Зоро правеше каквото е нужно. - И сега е нужен пак.
Не те молих да ми помагаш в онази кръчма. Но дойдох тук,
за да се науча да се бия като теб - с твоята сила и смелост.
И когато вече мога да използвам уменията си, ти ме възпираш?!
Ще ти кажа само, че се уморих от твоите тренировки и поучения.
Уморих се да чакам да ми кажеш кога съм готов.
Имам свои сметки за уреждане, за да започна нов живот.
Смятах, че това ще стане тук, но съм сгрешил.
Избери си оръжие.
Монтеро е поканил всички донове на банкет в своята хасиенда.
Ако искаш да си полезен, влез сред тях като шпионин.
Мисля, че не ви разбирам!
У теб има страст, Алехандро, и уменията ти нарастват.
Но за да стигнеш до Монтеро, трябва да ти дам нещо неприсъщо за теб.
Какво е то?
Чар.
А какво е това?
Убеди Монтеро, че си важен благородник,
и той ще те допусне в обкръжението си.
Аз?
Благородник?
Много работа ни чака.
Погледни ме само - приличам на пеперуда.
По-глупаво нещо не съм правил. - Съмнявам се.
Няма да успеем. - Напротив.
Благородникът е просто човек, който казва едно, а мисли друго.
А ако Монтеро те познае?
Монтеро се смята за благородник. Той не би погледнал слуга в очите.
Чуй ме. Чуй ме добре!
Най-важно от всичко е
да не позволиш на доновете да се оттеглят някъде без теб.
Добре. И успех.
Изправи се.
Чар. - Да, чар.
Дон Рафаел Монтеро?
Добър вечер. Аз съм дон Алехандро дел Кастильо и Гарсия.
Етикетът на испанския двор. Не го бях виждал от години.
Баща ми държеше на етикета. - А кой е баща ви?
Дон Бартоло дел Кастильо.
Чувал съм за дон Бартоло, но не съм имал честта да го срещна.
Пристигнах миналата седмица от Испания през Париж,
Лисабон и Сан Франциско. Оглеждам фамилните ни имения.
Кралица Изабела от Испания бе много щедра към нас.
Впечатляващо. А какво ви води в моя дом?
Когато разбрах, че сте се върнали, реших, че трябва да се представя.
Нейно Кралско Височество говори с респект за вас.
Така ли? Бях останал с впечатление, че не съм много популярен,
откакто Калифорния стана мексиканска.
Само сред определени кръгове.
Нейно Величество знае, че нямате вина за онези злощастни събития.
Тя каза също, че тук има безкрайни възможности за хора
с подходящо "видение". - И вие сте човек с такова видение?
Аз съм човек, търсещ своето видение.
Но не идвам в подходящ момент. Прекъснах празненството.
Да ви се обадя ли друг път?
Не, за мен ще бъде чест, ако се присъедините към нас.
Честта ще бъде моя.
Позволете да ви представя дъщеря си.
Очарован съм.
Опасявам се, че не нося дар за домакинята.
Но почакайте...
Благодаря. - Удоволствието е мое.
Бернардо, следвай ме плътно.
Баща ми и аз бихме желали да дойдете на нашата маса.
С удоволствие, сеньорита.
Дон Алехандро, радвам се, че дойдохте.
Господа, представям ви дон Алехандро дел Кастильо и Гарсия,
наскоро завърнал се от Испания.
Това е капитан Харисън Лав.
Не е дон, но е наша сродна душа.
Не сте ли този, който преследва един легендарен бандит напоследък?
"Легендарен" е силно казано. - Значи сте го хванали?
Въпрос на време. - Бандитът може да е избягал,
но ние добре ще си помислим дали да се изповядваме занапред.
Благодаря.
Моите уважения, дон Хектор, но не съм съгласна.
Докато тези хора не бъдат свободни,
мисля, че ще виждаме често знакът "Z" изписан по стените.
Как мислите вие, дон Алехандро?
Аз мисля, че овцете винаги ще имат нужда от пъдар.
Но определено не това... създание Зоро.
Сигурно с маската прикрива своето плешиво теме и грозно лице.
За някои той е герой.
Героизмът е романтична илюзия. - Като благородничеството?
Достатъчно, Елена.
Аз лично смятам, че героизмът е стремеж, не повод за презрение.
Всичките тези игри със саби, стрелби с пистолети и езди -
направо ме заболява глава.
Тези гонитби, изпълнени с пот, не са присъщи на един благородник.
А какво е - качването в каляски ли?
Не, скъпа моя - увеличаването на нашите състояния,
за да осигурим комфорт и изобилие за младите дами... като вас.
Женската представа за политика, какво да ви кажа...
Все пак сме на празненство, нали?
Ще ми окажете ли честта за един танц?
С най-голямо удоволствие.
Търсите ли нещо?
Вълшебно усещане във всекидневния живот.
Защо не го потърсите другаде? С дамата се опитваме да танцуваме.
Вие се опитвате.
Тя успява.
Простете, капитане. Безсрамна шега за ваша сметка.
Надявам се да не е последната.
Дон Рафаел ви вика на масата. Веднага.
Желаете ли да опитате нещо по-живо?
Или не се чувствате подготвена? - Напротив, дон Алехандро.
Притеснява ме само вашата ненавист към потта.
Ако в Мадрид танцуват така...
Извинете ме, дон Рафаел, трябва да си поема дъх.
Дъщеря ви е енергична танцьорка.
"Енергична". Благодаря ви, че се изразихте така деликатно.
Извинявам се за неудобството.
Не, не е нужно. Уверявам ви.
Тя е млада и импулсивна, но красотата й е несравнима.
И е наследила командния дух на баща си.
Като финансов съветник на Нейно Кралско Височество
за мен ще бъде удоволствие да ви представя в кралския двор.
Последвайте ме вътре. Искам да споделя нещо с вас.
Какво? - Едно видение.
Донове от Калифорния,
всички тук помним златните години, когато управлявахме тази страна.
Бяхме уважавани благородници и натрупахме големи състояния.
Но едно нещо не постигнахме -
не успяхме да вземем в ръце собствената си съдба.
Настъпи време да го сторим.
Време е да вземем това, което винаги ни се е полагало.
Приятели...
Представям ви независимата Република Калифорния.
Дон Рафаел, всеки от тук присъстващите ви дължи по нещо.
Земята, която ни раздадохте, ни направи богати. Въпреки това...
...искаме да знаем подбудите ви.
Когато слязохте на брега, ни направихте на глупаци.
Това е абсурдно, дон Педро. Просто играех пред тълпата.
А сега не правите ли същото?
Подстрекавате ни да вдигнем оръжие срещу Санта Ана,
когато добре знаете, че не можем да се бием с армията му.
Не предлагам да се бием за Калифорния, а да я купим.
Санта Ана е подхванал скъпоструваща война със САЩ
и изпитва недостиг от пари. - И да обединим богатствата си,
няма да съберем достатъчно, за да купим тази земя от Санта Ана.
Вече съм договорил сделка с него.
Живеете в мечти, дон Монтеро.
А защо всички да не заживеем в тези мечти?
Елате тук утре сутрин за пътуване, което ще отвори очите ви
и ще потуши съмненията ви.
Приятели, представям ви...
...Ел Дорадо.
Технически погледнато, това злато е на Санта Ана, но за наш късмет,
той въобще не подозира за него.
За да е пълна илюзията, кюлчетата имат испански печат,
за да си помисли, че идват оттам.
Става ли ви ясно, господа?
След два дни, ние ще купим тази страна от Санта Ана.
И то със злато, извадено от собствената му земя.
Откъде намерихте толкова хора?
Откъдето си поискаме.
Брилянтно.
Част от минния процес.
Отначало само копаехме, сега вече взривяваме.
Значи това е бъдещето на Калифорния?
Това е моето видение, да.
Тук горе!
Виж ти каква радост за очите ми!
Безкрили лешояди се разхождат с вид на големи хора.
Добре дошли в нужника на Ада!
Нас ни водят безследно изчезнали.
Но, както виждате, не сме изчезнали съвсем.
Просто сме трудни за откриване.
Теб те познавам.
Има си хас, чвор дребен! Аз съм легендарният Трипръст Джак!
А вие сте банда боклуци,
облечени в скъпи и сладникаво ухаещи одежди.
Не му обръщайте внимание. Той е само един прост крадец.
От най-простите! Но в сравнение с вас съм нищо.
Аз крада злато, крада пари.
Но вие... Вие крадете от живота на хората.
Проклети да сте - и вие, и цялото ви потекло!
"Чвор дребен"?
Нещо забавно ли има, капитане?
Бих казал странно.
За втори път го улучвам, докато лети във въздуха.
Трябва да говоря насаме с вас.
Някой друг път, може би.
Днес. Насаме.
Добър ден, Бернардо.
Добър ден, сеньорита.
Гласът ви е така успокояващ.
Той е доста буен. Има нужда от нещо успокояващо.
Откога служите при дон Алехандро?
Понякога ми изглежда безкрайно. Извинете, говоря нелепи неща.
Не се бой, Бернардо. Няма да чуе нищо от мен.
Дон Алехандро ме обърква.
Понякога той изглежда... толкова арогантен и надменен.
От друга страна - начинът, по който ме гледа и танцува с мен.
Сякаш са двама различни мъже.
Толкова приличате на майка си. - Откъде може да знаете?
Не виждам много от дон Рафаел у вас.
Знам, че на баща ми му се иска да приличам повече на нея.
Майка ми е била благовъзпитана и винаги на място.
Той така ли ви я описва?
Но понякога не му вярвам. - Приличала е на вас.
Може би. Това би бил начин да я опозная.
Моята бавачка ми каза веднъж,
че покойниците ни виждат на лунна светлина.
Затова когато бях малка, нощем се измъквах през прозореца
и яхвах коня си из Андалусия.
Махах й към небето, за да разбере, че това съм аз.
Как е починала тя? - При раждането ми.
Баща ми рядко говори за нея. Мисля, че му е твърде болезнено.
Аз знам какво значи да изгубиш любим човек.
Дъщеря. Беше много отдавна.
Когато ви видя, си спомням какво усещах като баща.
Сигурен съм, че майка ви би се гордяла с вас, сеньорита.
Благодаря ти.
Бернардо, искам да те попитам, срещали ли сме се преди?
Защо си го мислите? - Не знам. Много е особено.
Гласът ти ми изглежда някак познат.
Не съм бил в Испания от преди вие да се родите.
Така е.
Но гласът ви е много приятен.
Приятен ден, Бернардо. - Приятен ден...
...Елена.
Знаете ли, че перуанските индианци компа
изяждали убитите си врагове, за да погълнат силите им?
Очите били най-търсени.
Да можеш да погледнеш през очите на врага си е ценно нещо.
Но къде са ми обноските? Искате ли нещо за пиене?
Може би от друга реколта?
Вие сте много болен човек, капитан Лав.
Глави в буркани, ръце в кани... Сигурно ви се струва странно.
Едно е сигурно - трябва да уволните икономката си.
Кой е той? - Враг.
Той има брат, който ще сподели същата съдба.
Пожелавам ви успех.
За ваше здраве. - Дори да не сте брат на Муриета,
вие не сте точно този, за който се представяте.
Може би някой ден ще мога да видя как изглеждам във вашите очи,
капитан Лав.
Красив е.
Извинете, колко струва?
Тя казва, че е подарък в памет на вашата майка.
Моята майка?
Тя е обичала майка ви.
Кажете й, че бърка. Майка ми е починала отдавна в Испания.
Казва, че не може да обърка детето на Есперанса и Диего де ла Вега.
Казва, че е била ваша бавачка.
Окачвала е цветя на люлката ви, когато сте била малка.
Съжалявам, не мога да го приема.
Алехандро, чуй ме.
Ще намериш ли пътя до мината?
Прозорците на каретите бяха закрити.
Не се доверява дори на доновете. - Аз също не бих.
Проникни в дома му довечера.
В кабинета му има сандъче. Намери нещо, което да ни разкрие плана му.
В мината умират хора,
а аз мисля само и единствено за капитан Лав.
Скоро той сам ще влезе в кръга ти. Не е нужно ти да го гониш.
Брат ми ми липсва. - Брат ти е мъртъв!
Всички губим любими. Подтисни го.
Как?
Как да направя, каквото е нужно, когато изпитвам само...
...омраза? - Ще я скриеш.
Зад това.
Санта Ана се съгласи на трансфера вдругиден по обяд.
Но настоява да доставим златото на 5 мили северно от града.
Разстоянието е безопасно. Кюлчетата са маркирани.
Не виждам проблем.
Кажи му, че сме съгласни. Справи се много добре, Луис.
За независимата Република Калифорния.
Изпрати ли хора на хълма? Удвои ли стражата на стената?
Това е само един човек.
Не е само един човек! Това е Зоро.
Той знае за мината. Иначе нямаше да дойде тази вечер.
Как би могъл...? - Няма значение как.
Не разбираш колко е сериозно.
Ако Санта Ана разбере, че крадем от него злато,
ще ни изколи до един. Схващаш ли?
Тогава трябва да унищожим уликите.
Да погребем мината с експлозиви.
А работниците?
Заличаваме всички улики, дон Рафаел. Без свидетели.
Скрий добре тези документи.
Стража!
Така обсъжданият Зоро. - Не...
Легендарният Зоро.
Хвърлете оръжията!
Кажи им. - Изпълнявайте!
Позволете.
Елате. Спрете.
С лице към прозореца.
Сега се наведете и си докоснете пръстите.
Наведете се.
Ще ме извините ли, капитане?
Убийте го.
Добро утро, сеньор.
Добро утро, сеньорита. - Върни го.
Какво?
Каквото си откраднал от баща ми. Върни го на мен.
Няма.
Стига вече.
Нямам време, за да ти дам подходящите инструкции.
Получила съм подходящите инструкции още на 4 години.
Не е зле.
Никак не е зле.
Това ще усложни нещата.
Не мърдай.
Предаваш ли се? - Никога.
Но мога да крещя. - Разбирам.
Понякога се отразявам така на жените.
Извинете ме.
Довиждане, сеньорита.
Какво правиш? Какво стана?
Зоро беше тук. Бих се с него и той си тръгна. Тръгна си!
Позна ли го? - Не.
Но беше млад и буен...
Беше много буен, татко.
Буен? - Да.
Да вървим!
Тук. Ето го каньонът.
А това е мината.
Имат най-много 25-30 стражи.
Никаква пречка за Зоро. - Няма да дойда с теб.
Няма да дойда с теб.
Имам важна работа. Нещо лично.
А затворниците? - Повече не мога да им помогна.
Искаш да кажеш, че не искаш. - Аз им посветих живота си!
В резултат на това загубих всичко. Жена ми бе убита пред очите ми.
Детето ми - откраднато и отгледано от смъртния ми враг.
Монтеро?
Елена.
Тя е твоя дъщеря.
Да, беше.
И сега просто ще си го върнеш. - Не, ще си върна дъщерята.
Не се прави, че тя не значи нищо за теб.
Напротив. Но ти ме учеше да пренебрегвам личните чувства.
Лъгал ли си ме?
Много си млад, за да проумееш. - Какво? Предателството ли?
Толкова труд и тренировки, и мъдри слова. За какво?!
Да се смея в лицето на убиеца на брат ми, докато ти кроиш планове?
Алехандро, научих те на всичко, за да оцеляваш.
Сега трябва да послушам сърцето си.
Само Елена ми остана. Няма да я изгубя още веднъж.
А Калифорния? А хората?
Те все още имат Зоро.
Покрил съм цялата страна. Ако се покаже...
Добре ли сте? - В теб ли е картата?
Ще я намерим. - Армията ти ще спре ли Санта Ана?
Защо тогава ме питаш дали съм добре? Не съм.
Вече се питам искаш ли да успеем. - Какво искате да кажете?
Че конят ми може да води тази армия по-кадърно от теб.
Казах, че ще го намеря. Значи ще го намеря.
Може да ви спестя труда. Хайде, извадете го, капитане!
Кой сте вие?
Предупредих те много отдавна, Рафаел,
че няма да се отървеш от мен. - Де ла Вега.
Ти не си Зоро, който видях снощи.
Онзи беше господарят ти - дон Алехандро.
Мнозина биха носили с гордост маската на Зоро.
Това няма голямо значение.
Събитията вече са необратими, не можеш да ги спреш.
Не съм дошъл да те спирам.
Извикай Елена.
Извикай я.
Доведи дъщеря ми.
Доведи я!
Нямаш представа, Рафаел, как си мечтаех за този момент.
Ден и нощ, 20 дълги години.
Аз пък не съм се сещал за теб.
Ако аз умра, Де ла Вега, и истината умира с мен.
Ще видим.
Бернардо, какво правиш? - Кажи й, Рафаел.
Какво да ми каже? Какво става?
Кажи й кой е баща й. - Какво говори той?
Този нещастен човек някога изгуби дъщеря си и това го подлуди.
Сега твърди, че ти си негова дъщеря.
Кажи й... как загина майка й.
Дъщеря ти я няма, Де ла Вега. Не можеш да вземеш моята.
Де ла Вега?
Една жена в града ми каза...
Диего де ла Вега?
Татко?
Името му няма значение.
Казаха ми, че бавачката е окачвала нещо на люлката ми.
Карахме я да окачва свежи цветя...
Не!
Нека приключим.
Нека довършим започнатото в нощта, когато загина Есперанса.
Пусни шпагата или ще ме принудиш да наредя да те застрелят.
Въпреки присъствието на дъщеря ми.
Моля те.
Окачвахме цветя. Ромнея.
Тя знае.
Вода!
Заключете ги!
Фитилите горят. Побързайте.
Да тръгваме!
Чакайте тук!
Пазете фургона. Внимавайте.
Само един въпрос.
Така ли? Какъв е той?
Как искаш да изложа останките ти?
Вече съм свободен... ... да те убия.
Хвърли шпагата.
Наистина ли мислеше, че ще убия собственото си дете?
Липсвах ли ти?
Освободи ги!
"М" - за Муриета.
Двама мъже - един труп!
Добре се справяш.
Брат ти вече щеше да се е самоубил.
Свърши ли?
Да, дон Диего.
Свърши.
Не и за Зоро.
Ще дойдат други дни, ще има други битки.
Това е твоето проклятие и съдба.
Моята красива Елена.
Странно нещо е този свят.
Най-после те намерих, за да те загубя отново.
Никога няма да ме загубиш...
...татко.
Ти си също като майка си.
Същите очи.
Същата уста.
Същия дух.
И така свърши.
Светкавици разсякоха небето.
Гръм разтърси земята.
И после всичко утихна.
Великият воин, известен като Зоро, си отиде.
Селяните направиха най-голямото погребение на своя герой.
Дойдоха от близо и далеч,
за да се сбогуват със своя смел и благороден пазител.
Но не се бой, мой малък Хоакин.
Докато великите дела се помнят,
твоят дядо ще бъде жив.
Защото винаги трябва да има Зоро.
И някой ден, ако има нужда,
ще го видим отново върху безстрашния жребец Торнадо
в надпревара с вятъра,
с блестяща на слънцето шпага,
ще скача и ще се премята във въздуха.
Ще се бие като лъв, като тигър, ще се бие...
...възможно най-безопасно.
Това ли е твоята представа за приспиване на бебе?
Спи спокойно, сине.
Когато аз заспя, ще сънувам онзи пленителен измамник Зоро.
Но какво ли е неговото лице?
Той имаше много различни лица, но те обичаше зад всяко от тях.
Как да откажа на такъв мъж?
Знаеш ли къде мога да го намеря?
Познаваш Зоро. Може да е навсякъде.
Режисьор МАРТИН КЕМБЪЛ
Сценарий: ДЖОН ЕСКОУ, ТЕД ЕЛИЪТ и ТЕРИ РОСИО
Оператор ФИЛ МЕЙО
Музика ДЖЕЙМС ХОРНЪР
Участваха: АНТОНИО БАНДЕРАС
АНТЪНИ ХОПКИНС
КАТРИН ЗЕТА-ДЖОУНС
СТЮАРТ УИЛСЪН
МАТ ЛЕТШЪР и др.
Редактор МАРИЯ ПЕЕВА