ХОБИТ
Брее, на границата на Графството
"Скокливото пони"
Внимавай, бе! - Извинявай, мила.
Заповядайте. - Благодаря.
Господин Спароу.
Нещо против да се присъединя? Ще взема от същото.
Редно е да се представя - казвам се Гандалф.
Гандалф Сивия. - Знам кой си.
Е, не е ли това добра слука!
Какво води Торин Дъбощит в Брее?
Разбрах, че са видели баща ми да се скита край горищата на Дун.
Тръгнах да го диря, но от него няма и следа.
Торин, мина доста време откак никой не е чувал ни вест, ни кост от него.
Той е все още жив, уверен съм.
Баща ми се е срещнал с теб, преди да зачезне.
Какво му каза? - Увещавах го да нападне Еребор.
Да сбере отново седемте джуджешки армии.
Да погуби дракона и да си върне Самотната планина.
Ще кажа същото и на теб - върни родния си дом.
Тази среща не е рожба на слуката, нали, Гандалф?
Не, не е.
Самотната планина ме тревожи, Торин. Драконът се застоя достатъчно дълго.
Рано или късно по-тъмни умове ще насочат поглед към Еребор.
Докато пътувах по Зеления път, се натъкнах на едни неприятни господа.
Взеха ме за скитник. - Вероятно са съжалили.
Единият от тях носеше съобщение.
Написано е на тъмната реч.
Обещава се награда. - За какво?
За главата ти.
Някой иска да те погуби.
Торин, недей чака повече. Ти си престолонаследникът на Дурин.
Обедини джуджешките армии и с тях си върни Еребор.
Свикай сбирка на седемте рода. Напомни им на кого са се клели.
Армиите се кълнат пред онзи, у когото е кралският диамант - аркенът.
Само той ще ги обедини, но комай си забравил - Смог го открадна!
Ако ти помогна да си го върнеш?
Как? Аркенът е на половин свят разстояние.
Заровен е под краката на огнедишащ дракон.
Да. Затова ще ни трябва крадец.
12 месеца по-късно
ПУЩИНАКЪТ НА СМОГ
Колко близо е глутницата? - Твърде близо.
На две левги са от тук, но не това е най-лошото.
Варгите надушиха ли ни? - Не, но ще го направят. Друго е.
Видяха ли те? - Не, не е това.
Какво ви казах - тих като мишле е!
Отличен крадец! - Ще ме изслушате ли?
Исках да ви кажа, че там има още нещо.
В каква форма е това нещо? Като мечка ли?
Да, но много по-голямо.
Знаеш ли за този звяр?
Да се връщаме. - И да ни гони глутница орки?
Има една къща...
Не е далеч и е възможно да се подслоним там.
Чия е къщата? На приятел или враг?
Ни приятел, ни враг.
Или ще ни помогне, или ще ни погуби.
Имаме ли избор?
Никакъв.
Бягайте!
Насам, бърже!
Вървете!
Хайде, Бофур!
Ето я къщата!
Тичайте!
Бърже, влизайте!
Бърже! - Отворете!
Бърже!
Бутайте!
Хайде!
Какво е това?
Това е домакинът ни.
Казва се Беорн.
Той е кожосменяч.
Понякога е в кожата на грамадна мечка, а друг път - в кожата на едър мъж.
Мечката е непредвидима. С човека може да се разбереш.
Между другото, той не долюбва особено джуджетата.
Тръгва си. - Дръпни се оттам.
Това е противоестествено. Всичко това!
Като бял ден е ясно - тук има тъмна магия.
Не бъди глупав. Той е под собствената си магия.
А сега поспете. Нощес тук ще сте в безопасност.
Надявам се.
Атакувайте ги сега. Избийте джуджешката пасмина в съня им.
Не.
Звярът ги варди.
Ще ги убием по пътя.
Има сбрание в Дол Гулдур.
Господарят те зове да отидеш!
Броят ни расте.
Силата ни расте.
Ти ще водиш армията ми.
Ами Дъбощит?
Иде война.
Обещахте ми главата му.
Смъртта ще ги застигне всички!
Да спрем ли преследването?
Болг!
Имам задача за теб.
Все още ли жадуваш за джуджешка кръв?
Значи ти си онзи, когото наричат Дъбощит.
Кажи ми защо Азог Осквернителя те преследва?
Знаеш за Азог? Откъде?
Моят народ пръв се заселил тук в планините.
Преди орките да слязат от Севера.
Азог изби почти всички от рода ми.
Някои пороби, но не за работа, а за забавление.
Пленът и мъченията на кожосменячите явно му носеха удоволствие.
Има и други като теб?
Нявга бяхме мнозина.
А сега?
Сега остана само един.
Трябва да стигнете планината преди последния ден на есента.
Да, преди Деня на Дурин. - Времето ви изтича.
Затова ще прекосим Мраколес. - Над този лес тегне тъмнина.
Опасни неща бродят под тези дървеса.
Между орките от Мория и Некроманта от Дол Гулдур има съюз.
Бих минал през Мраколес, само ако съм в огромна нужда.
Ще минем по Елфическия път. Все още е безопасен.
Безопасен?
Горските елфи не са като останалите - по-опасни са и не така мъдри.
Но това няма значение. - Защо?
Тези земи гъмжат от орки. Броят им се увеличава.
А вие пътувате пешком - няма да стигнете леса живи.
Не харесвам джуджета.
Алчни са. И са като незрящи.
Не забелязват живота на онези, които смятат за по-нисши.
Но орките повече мразя.
Какво ви трябва?
Вървете, докато е все още светло.
Преследвачите ви не са далеч.
Портата на елфите.
Оттук започва пътеката ни през Мраколес.
Няма и следа от орките. Късметът е най-после с нас.
Пуснете понитата. Нека се върнат при господаря си.
Тази гора изглежда болнава.
Сякаш е покосена от болест.
Няма ли заобиколен път?
Ще вървим 200 мили на север или двойно повече,
поемем ли на юг.
Нещо скрито дебне в сенките.
Скрито от външния свят.
С всеки ден става все по-силно.
Пази се от Некроманта.
Той не е това, което изглежда.
Трябва да знаем, ако врагът ни се е завърнал.
Отиди при гробниците в планините.
Високите падове.
Да бъде твоето.
Оставете ми коня, трябва ми.
Тръгваш си. - Правя го, защото е абсолютно нужно.
Променил си се, Билбо Бегинс.
Не си онзи хобит, който напусна Графството.
Исках да ти кажа нещо.
Намерих нещо в тунелите на гоблините.
Какво?
Какво си намерил?
Смелостта си.
Добре, това е много хубаво.
Ще ти трябва.
Ще ви чакам на върха срещу Еребор.
Пазете картата и ключа на сигурно.
Не влизайте в планината без мен.
Това не е Мраколес, какъвто нявга беше.
Въздухът в гората е натежал с миражи,
които ще бъркат ума ви и ще ви отклоняват от пътя.
Ще ни отклоняват от пътя? Как така?
Не бива да се отклонявате от пътеката.
Ако се отклоните, не ще намерите пътеката повече.
Помнете - не се отклонявайте!
Трябва да стигнем планината преди последния заник на Деня на Дурин.
Имаме една възможност да намерим скритата порта.
Пътеката е насам.
Насам.
Въздух. Трябва ми въздух...
Завъртя ми се главата. Какво става?
Вървете.
Нори. Защо спряхме?
Пътеката е изчезнала.
Какво става? - Загубили сме пътеката.
Намерете я. Хайде, търсете. Потърсете пътеката!
Не си спомням да сме минавали оттук. Нищо тук не ми е познато.
Трябва да е тук някъде...
Има ли край тази проклета гора?!
Вижте. - Кесия за тютюн.
В този лес има джуджета.
Джуджета от Сините планини. Същата е като моята.
Защото е твоята. Въртим се в кръг! Загубили сме се.
Не е вярно, вървим на изток.
Но къде е изток? Не виждаме слънцето.
Слънцето... Трябва да видим слънцето.
Трябва да вървим.
Не ме пипай. - Махни си лапите!
Какво беше това?
Тихо! Всички!
Някой ни наблюдава.
Виждам някакво езеро.
Виждам и река. И Самотната планина!
Почти стигнахме!
Чувате ли ме?
Знам в коя посока да вървим.
Ехо?
Ехо...
Не, стига, де...
Кожата им е твърда, ама вътре има сладък сок.
Яж, докато кръвчицата му още тече! - Довърши му мъките!
Той е жив и рита. Убийте ги веднага!
Да пируваме!
Какво е това?
Дебеличък и сочен.
Само една малка хапчица.
Къде е?!
Тук.
Ужили ме!
Жилото? Хубаво име.
Жилото...
Добре. - Къде е Билбо?
Билбо? - Тук съм!
Нападни го!
Дърпайте!
Къде е?
Не!
Глоин, убий го!
Умирай!
Кили!
Мой е.
Не изоставайте!
Не си мисли, че няма да те убия, джудже. За мен ще е удоволствие.
Не! - Кили!
Хвърли ми един кинжал! Бързо!
Джудже, грешиш, ако мислиш, че ще ти дам оръжие.
Претърсете ги.
Върни го, това е лично!
Това брат ти ли е?
Това е жена ми.
А това ужасно същество - гоблинското изчадие?
Това е момчето ми - Гимли.
Паяците мъртви ли са? - Да, но ще дойдат още.
Стават все по-дръзки.
Това е древен елфически меч.
Изкован е от моя народ.
Откъде го взе? - Дадоха ми го.
Не само крадец, но и лъжец.
Торин, къде е Билбо?
Затворете портите.
Това не е краят!
Чуваш ли?
Недей.
Няма ли да ме претърсиш?
Може да крия какво ли не в гащите.
Или нищо.
Защо джуджето не спира да те гледа, Тауриел?
Откъде да знам?
Доста е висок за джудже.
Не смяташ ли така? - По-висок е от някои.
Но е също толкова грозен.
Стига!
Няма изход оттук. Това не е оркска тъмница.
Това е кралството на горските елфи.
Никой не може да излезе оттук без разрешението на Краля.
Човек би си казал, че сте тръгнали на благороден поход.
Поход да си върнете родината и да убиете дракон.
Аз подозирам, че целите са ви далеч по-прозаични.
Обир или нещо от това естество.
Намерил си вход в планината.
Търсиш онова, що ще те върне на трона.
Кралския диамант. Аркена.
Скъпоценността му за теб е неизмерима.
Разбирам това.
В планината има диаманти, за които и аз копнея.
Бели диаманти, изковани от бяла звездна светлина.
Предлагам ти помощта си.
Слушам. - Ще пусна теб и дружината ти,
ако върнете това, що е мое.
Услуга за услуга. - Давам ти думата си.
Давам думата си на крал към друг крал.
Не мога да повярвам, че великият крал Трандуил
ще удържи на думата си, дори утре да дойде краят на света!
Ти нямаш никаква чест!
Виждал съм какво правиш с приятелите си.
Нявга дойдохме при теб изгладнели и без дом, да дирим твоята помощ.
Но ти ни обърна гръб. Обърна гръб на страданието на народа ми
и на огнения ад, който ни погуби!
Не ми говори за драконов огън. Познавам яростта и рушението му.
И аз съм се изправял срещу великите влечуги на Севера.
Предупреждавах дядо ти какво ще му донесе алчността му.
Но той не щеше и да чуе.
Същият си като него.
Стой тук, ако щеш, и изгний.
Сто години са като един миг за живота на елфа.
Имам търпение. Мога да чакам.
Той предложи ли ти споразумение? - Да.
Казах му да яде...
Ясно.
Споразумението беше единствената ни надежда.
Не е единствената.
Знам, че си там.
Защо се криеш по сенките?
Идвам, за да ви докладвам.
Наредих да разрушите гнездото още преди две луни.
Изчистихме цялата гора, но от юг прииждат още паяци.
Главното им гнездо е в Дол Гулдур. Ако го унищожим...
Това е извън границите ни. Задачата ти е да вардиш границите ни.
И като ги прокудим - какво? Не ще ли отидат по други земи?
Другите земи не са моя грижа.
В света кралства падат и се възраждат,
но това кралство ще пребъде.
Леголас каза, че днес си се била добре.
Доста се е привързал към теб.
Кралю, уверявам ви, за Леголас аз само капитанът на стражата.
Нявга може би.
Но сега не съм убеден.
Не вярвам да позволите сина ви да се обещае на обикновен елф.
Права си, не бих го позволил.
Въпреки това си му близка на сърце.
Не му давай напразни надежди.
Портите се вардят. - Не всички. Последвайте ме!
Камъкът, който държиш - какъв е?
Талисман.
В него е вложена силна магия.
Прочете ли руните някой, който не е джудже,
ще бъде проклет навеки!
Или пък не.
Зависи в какво вярваш. Това е само спомен.
Рунен камък.
Даде ми го майка ми, за да помня обещанието си.
Какво обещание? - Че ще се върна при нея.
Тревожи се за мен.
Мисли ме за безразсъден.
Безразсъден ли си?
Не.
Звучи сякаш си правите голямо празненство.
Днес е Мерет енгилит - Пирът със звездна светлина.
За елдарите всяка светлина е свещена.
Но горските елфи обичат най-много светлината на звездите.
Винаги съм я смятал за студена.
Отдалечена и чужда.
Тя е спомен.
Скъпоценен и чист.
Като обещанието ти.
Понякога излизам навън.
Излизам нощес отвъд гората.
Виждала съм как светът си отива,
а бялата вечна светлина изпълва въздуха.
Веднъж видях огнена луна.
Изгря над прохода край Дун.
Беше огромна, в червено и златисто. Изпълни цялото небе.
Ескортирахме едни търговци, които разменяха злато за кожи.
Поехме по Зеления път на юг.
Тогава се появи тя.
Пред нас се показа една огромна огнена луна.
Де да можеше да си там...
Галион, стар разбойнико, пиенето ни свършва.
Трябваше да пратим празните бъчви в Есгарот преди няколко часа.
Лодкарят ги чака.
Кралят е с лош нрав, но разбира ли той от добро вино!
Хйде, Елрос, опитай го. - Трябва да пазя джуджетата.
Няма къде да отидат, заключени са.
Слънцето трябва да изгрява. Вероятно е почти утро.
Няма да стигнем Планината, нали?
Не и ако се излежавате тук.
Билбо!
Наблизо има стражи.
Идвам.
Нагоре по стълбите. - След теб.
Насам, последвайте ме.
Хайде.
Насам.
Ама ние сме в избата!
Трябва да ни водиш навън, а не вдън земи!
Знам какво правя.
Насам.
Хайде, влизайте в бъчвите.
Полудял ли си? Ще ни открият. - Не няма, уверявам ви.
Моля ви, трябва да ми се доверите.
Правете каквото казва.
Сега какво да правим?
Задръж си дъха. - Да си задържа дъха? Защо?
Кой варди ключовете?
Браво, господин Бегинс.
Гребете напред!
Дръжте се!
Не се пускай!
Помощ! - Торин!
Затворете портите!
Не!
Внимавайте!
Избийте ги до крак!
Към моста!
Кили!
Кили?!
Кили...
Убийте я! Убийте елфкинята!
След тях!
Кили?
Нори! - Фили!
Отсечете дървото!
Бофур!
Недей! Този ще оставим жив.
След тях! Пресрещнете ги!
Ти ли си? - Защо съм тук, Гандалф?
Повярвай ми, не бих те извикал, ако нямам причина.
Това не е хубаво място за среща.
Не, не е.
Това са тъмни заклинания, Гандалф. Стари и изпълнени с омраза.
Кой е погребан тук?
И да е имал име, отдавна е забравено.
Запомнен е с това, че е бил служител на злото.
Един от няколкото.
Той е един от деветима.
Защо? Не мога да разбера.
Назгулите са свикани в Дол Гулдур. - Няма как Некроманта да ги е свикал.
Никой човек-магьосник не може да призове такива тъмни сили.
Кой каза, че е човек?
Деветимата отговаряли само пред един господар.
Били сме слепи, Радегаст.
А в слепотата ни врагът ни се е върнал.
Той свиква слугите си.
Азог Осквернителя не е обикновен преследвач.
Той е командир на армии.
Врагът се готви за война.
Войната ще започне на изток. Умът му е все в тази планина...
Къде отиваш? - При дружината.
Аз започнах това, не мога да ги оставя. В опасност са.
Ако всичко това е вярно, целият свят е в опасност.
Силите в тази крепост ще стават все по-крепки.
Искаш да изоставя приятелите си?
Има ли някого зад нас? - Не виждам никого.
Мисля, че избягахме на орките. - Не за дълго.
Изгубихме течението. - Бомбур е полуудавен.
Гребете към брега. - Хайде, бърже!
Хайде.
Мърдай.
Добре съм, само драскотина е.
Ставайте, продължаваме. - Трябва да превържем крака на Кили.
Преследват ни орки. Продължаваме.
Накъде? - Към Планината. Близо е.
Между нас и Планината има езеро, което няма как да преминем.
Да го заобиколим. - Орките ще ни стигнат.
Ясно е като бял ден. Нямаме оръжие да се защитаваме.
Превържете му бързо крака. Имате две минути.
Направете го пак и сте мъртви.
Извинете, вие трябва да сте от Есгарот, ако не бъркам.
Случайно тази баржа да може да се наеме?
Защо си мислите, че ще ви помогна?
Тези ботуши са изглеждали и по-добре. Както и палтото.
Със сигурност имаш гладни гърла за хранене. Колко деца имаш?
Момче и две момичета.
Жена ти сигурно е голяма красавица.
Да, беше красавица.
Съжалявам, не исках да... - Стига с тези любезности.
Защо бързате така? - Защо питаш?
Искам да знам кои сте и какво правите по тези земи.
Ние сме прости търговци от Сините планини.
Пътуваме към родата в Железните хълмове.
Прости търговци, така ли?
Имаме нужда от храна, провизии и оръжие.
Ще ни помогнеш ли?
Знам откъде идват тези бурета.
И какво от това?
Не знам каква работа сте имали с елфите, но не е завършила добре.
Никой не влиза в града без разрешението на Господаря.
Дължи богатството си на търговията с елфите.
Ще ви окове на секундата, за да не рискува да разгневи Трандуил.
Предложи му повече.
Обзалагам се, че можеш да влезеш незабелязано в града.
Да.
Но за това ви трябва контрабандист.
На когото ще платим двойно.
Такава е същността на злото -
расте и се множи върху невежеството по света като забрала рана.
Като сянка, която расте в мрака.
Заплаха, която не знае почивка, тъмна като идващата нощ.
Така е било винаги. Така и ще бъде навеки.
С времето всяко зло се показва.
Преследвахте дружина от 13 джуджета.
Защо? - Вече не са 13.
Младият - чернокосият лъкобоец.
Уцелихме го с моргулска стрела.
Отровата е в кръвта му. Скоро ще се удави в нея.
Отговори на въпроса, мръсна твар.
Не отговарям на кучета, елфке!
Не бих я ядосвал.
Обичаш ли да убиваш, орк? Обичаш ли смъртта?
Нека ви запозная! - Достатъчно!
Тауриел, напусни! Тръгвай веднага.
Не се интересувам от едно мъртво джудже. Отговори на въпроса.
Няма от какво да се боиш. Кажи какво знаеш и ще те освободя.
Имахте заповеди да убивате. Какво ви е сторил Торин Дъбощит?
Тая джуджешка гнида няма да стане крал.
Крал? Няма крал на Планината и не ще има.
Никой не смее да влезе в Еребор, докато драконът е още там.
Нищо не знаете. Светът ще гори!
За какво говориш? Говори!
Часът ни отново настъпи.
Господарят ми служи на Единствения.
Сега разбираш ли, елфче? Смъртта ще ви застигне!
Огнените езици на войната ще ви застигнат!
Защо го направи? Обеща да го освободиш.
И това сторих.
Освободих ужасната му глава от нещастните му рамене.
Можеше да ни каже още нещо.
Няма какво повече да ми каже.
Какво искаше да каже с "огнените езици на войната"?
Искат да пуснат оръжие, способно да унищожи всичко по пътя си.
Удвоете охраната по границите ни.
И пиле да прехвръкне, искам да знам.
Никой няма да влиза в кралството ни, нито да излиза.
Затворете портите! Дръжте ги затворени по заповед на Краля.
Ами Тауриел?
Какво за нея? - Излезе в леса
и носеше лъка и меча си. Все още не се е завърнала.
Джуджешка кръв!
Били са тук. - Има и друга миризма.
Човешка плът!
Намерили са начин да прекосят езерото.
Внимавай!
Да ни удавиш ли се опитваш?
Отгледан съм край тези води, господин джудже.
Исках ли да ви удавя, нямаше да бъде точно тук.
Омръзна ми от този устат езерец.
Да го хвърлим от борда и да се свършва.
Бард. Той се казва Бард.
Откъде знаеш? - Попитах го.
Да се казва както ще, не ми харесва.
Не е нужно да го харесваме. Трябва да му платим.
Хайде, момчета. Изпразвайте джобовете.
Откъде знаем, че няма да ни предаде? - Не знаем.
Имаме малък проблем. Не ни достигат десет монети.
Глоин, хайде. Изпразвай джобовете.
Не ме гледайте. Целият този поход ме остави без пукната пара.
Какво получих срещу инвестицията си?
Само нещастия и тегоби.
В името на брадата ми...
Ето. Вземи ги всичките.
Давайте парите. - Ще ти платим, щом получим провизии.
Ако цените свободата си, правете каквото ви кажа.
Има стражи.
Какво прави? - Говори с някого.
Сочи право към нас.
Сега си стискат ръцете. - Какво?
Предава ни.
Тихо!
Приближаваме митническата порта.
Стой! Проверка на товара! Покажи документите.
Ти ли си, Бард? - Добро утро, Пърси.
Имаш ли нещо за деклариране?
Декларирам, че ми е студено и искам да се прибера у дома.
И аз съм така.
Заповядай. Документите са изрядни.
Не бързай толкова.
Тук пише, че превозваш празни бурета от горските елфи.
Само че те не са празни.
Ако помня добре, ти си лицензиран лодкар,
а не рибар. - Това не ти влиза в работата.
Това влиза в работата на Господаря, тоест влиза и в моята работа.
Стига, Алфрид. Хората искат храна.
Тази риба е незаконна.
Изпразнете буретата извън борда. - Чухте го, изпразнете ги.
Хората едва свързват двата края.
Времената са трудни, има неоскъдица. - Това не е мой проблем.
А когато хората разберат, че изхвърляте риба в канала,
когато започнат бунтове...
Тогава проблемът ще засегне и теб.
Спрете.
Преструваш се на народен герой, Бард? Защитник на малкия човек?
Може и да те харесват сега, но няма да е задълго.
Вдигнете портата.
Помни, че Господарят те следи изкъсо. Знаем къде живееш, Бард.
Градът е малък, Алфрид. Всички се знаем къде живеем.
Само се говори за бунтове. Някой бърка в гърнето, сир.
Подаграта ли ви мъчи? - Само от влагата ще да е.
Налей ми бренди.
Настроението на хората става грозно, сир.
Те са обикновени хора. Винаги са били грозни.
Не съм аз виновен, че живеят там, где смърди на рибено масло и катран.
Работа, подслон, храна... Само за това мрънкотят.
Сир, мисля, че зли езици подклаждат огъня.
Тогава да ги намерим и да ги арестуваме.
И аз това мисля, сир. - Да престанат да говорят за промяна.
Ще започнат да се бунтуват и да вдигат шум.
А после ще започнат да задават въпроси, да правят комитети,
да провеждат разследвания. - Старото за боклука, новото иде?
Какво? - Това говорят, сир.
Дори говорят за избори.
Избори? Това е смехотворно! Няма да се явявам на избори.
Няма да искат да се явите, сир.
Кръшкачи! Неблагодарници! Площадни герои!
Кой има кураж да се съмнява във властта ми?
Кой смее? Кой...
Бард.
Помни ми думите, зад всичко това стои този проблемен лодкар.
Махни си ръцете.
Не си ги видял, не са били тук.
Рибата ти давам без пари.
Последвайте ме.
Тате, наблюдават къщата ни.
Кажете на Господаря, че се прибирам вкъщи.
Тате? Къде беше?
Татко, прибра се. Притесних се.
Бейн, извикай ги.
Ако кажеш някому за това, ще ти откъсна ръчичките.
Не ме барай, момко.
Нагоре.
Тате, защо от тоалетната ни излизат джуджета?
Ще ни донесат ли късмет?
Няма да ви пасват идеално, но ще ви топлят.
Благодаря.
Джуджешка ветропика.
Изглеждаш сякаш си видял призрак.
Наистина видя призрак. За последно видяхме такова оръжие,
когато градът беше обхванат в пламъци.
В онзи ден дойде драконът.
В онзи ден Смог унищожи Дейл.
Владетелят на града - Гирион, нареди на лъкобойците да стрелят.
Но кожата на дракона е яка, по-яка от всяка броня.
Само черна стрела, изстреляна от ветропика,
може да пробие кожата на звяра.
А малко такива стрели са били изковани.
Броят им намаляваше и Гирион направи последен опит.
Ако човекът беше уцелил онзи ден,
всичко щеше да е различно.
Говориш сякаш си бил там.
Всички джуджета знаят историята.
Тогава знаете, че Гирион уцелил.
Отлюпил една от люспите му под лявото крило.
Още един изстрел и е щял да погуби звяра.
Това е приказка, момко. Само това.
Взе парите ни. Къде са оръжията?
Чакайте тук.
Утре започват последните есенни дни. - Денят на Дурин е вдругиден.
До тогава трябва да стигнем Планината. - Ако не я достигнем?
Ако не намерим скритата порта? - Тогава походът ни е бил напразен.
Какво е това? - Кукопика, направена от стар харпун.
А това? - Гарванов клюн, бивш ковачевски чук.
Тежък е, но е добре балансиран. Ще ви служат добре да се защитите.
Платихме за оръжия.
Изковани от стомана мечове и брадви.
Това е подигравка!
Не ще намерите по-добри оръжия.
Кованите оръжия са под ключ в оръжейната.
Торин, да вземем каквото ни дават и да тръгваме.
Справял съм се с по-малко, ти също.
Да тръгваме. - Няма да ходите никъде.
Какво каза? - Наблюдават къщата ми,
сигурно наблюдават и всяко куче. Изчакайте до здрач.
Торин...
Тате?
Не им позволявай да си тръгнат.
Взех те за орк.
Бях ли орк, вече да си мъртва.
Тауриел, не можеш сама да преследваш 30 орки.
Но аз не съм сама. - Знаела си, че ще дойда?
Кралят е гневен, Тауриел. 600 години баща ми те защитаваше,
беше му любимка. Ти престъпи заповедите му, предаде доверието му.
Върни се и той ще ти прости.
Няма да се върна. Върна ли се, не ще си простя никога.
Кралят не е допущал орки в земите ни,
но позволи на глутницата да влезе и да убива затворниците ни.
Битката не е наша. - Напротив, наша е.
Това не ще спре тук. С всяка победа злото ще се въди.
Ако зависи от баща ти, няма да направим нищо.
Ще се крием зад стените си, ще живеем далеч от светлината
и ще позволим да се спусне мрак.
Не сме ли и ние част от този свят?
Кажи ми, кога позволихме на злото да стане по-силно от нас?
Здравей, Бард, какво търсиш?
Имаше един стар гоблен. Къде е?
За кой гоблен говориш? - За този.
Джуджета бяха, казвам ти.
С големи бради и свирепи очи. Не съм виждала такова нещо.
Какво ще дирят джуджета по тия земи?
Предсказанието. Предсказанието за рода на Дурин.
Трейн. Торин.
Предсказание?
Предсказание...
Старите легенди ще се сбъднат. - Големи зали, пълни със злато!
Истина ли е? Върнал ли се е Господарят на Сребърните извори?
Кралят могъщ на планината, на пещерите, в камък прокопани,
на изворите за сребро и злато - ще бъде пак на своето стопанин!
Звънците от радост ще звънтят, дойде ли кралят на планината,
но мъки вси ще връхлетят, а пламък ще обхване езерата.
Опитах се да ги спра. - Кога тръгнаха?
Вземем ли оръжията, тръгваме към Планината.
Вървете.
Следващият.
Добре ли си? - Ще се справя.
Да тръгваме.
Тичайте!
Какво означава това?
Хванахме ги да крадат оръжия, сир.
Врагове на държавата, а? - Отчаяна шъпа наемници, сир!
Мълчи!
Не знаете на кого говорите така.
Това не е обикновен разбойник. Това е Торин,
син Трейнов, син Троров!
Ние сме джуджетата от Еребор.
Дойдохме да върнем земите си.
Помня този град в старите славни дни.
В пристана имаше стотици кораби, пълни с коприна и скъпоценности.
Това не беше забравен езерен град.
Това беше сърцето на търговията в Севера!
Искам тези дни да се върнат. Ще запаля отново джуджешките мини,
а от залите на Еребор отново ще потекат богатства!
Смърт - това ще ни навлечеш!
Драконов огън и руини.
Събудите ли звяра, ще ни обречете на смърт.
Може да слушате този отлъчник, но ви обещавам едно.
Успеем ли, всички ще си поделим богатствата под Планината.
Ще имате достатъчно злато да построите Есгарот десет пъти!
Всички! Слушайте ме! Забравихте ли що стана с Дейл?
Забравихте ли онези, що умряха в огнената буря?
И заради какво?
Заради слепите възжеления на краля на Планината,
така тласкан от алчност, че не вижда отвъд копнежите си!
Никой от нас не бива да бърза да сочи с пръст.
Да не забравяме, че Гилион, Владетелят на Дейл, твоят праотец,
не можа да убие звяра.
Това е тъй, сир. Всички знаем историята.
Изстрелвал стрела след стрела, но всяка пропускала целта си.
Нямаш право.
Нямаш право да влезеш в Планината.
Само аз имам право.
Обръщам се към Господаря на хората в Есгарот.
Искате ли да се изпълни предсказанието?
Ще споделите ли несметните богатства на народа ми?
Какво ще речете?
Ще ти кажа...
Добре дошъл!
Три пъти, добре дошъл! Кралят на Планината!
Един липсва. Къде е Бофур? - Щом не е тук, ще го оставим.
Трябва, ако искаме да стигнем портата преди заник.
Не може да се бавим повече.
Ти не. Ще бързаме и ще ни забавиш.
Как така? Идвам с вас.
Торин, ще бъда там, когато отворим портата и видим залите на отците ни.
Кили, остани тук. Ще дойдеш, когато оздравееш.
Ще остана с момчето. Дългът ми е към ранените.
Чичо, израснахме с истории за Планината.
Ти ни ги разказваше. Не може да му ги отнемеш.
Ще го нося, ако трябва.
Един ден ще станеш крал и ще разбереш.
Не мога да рискувам похода заради едно джудже.
Дори да ми е родственик.
Фили, не бъди глупец. Мястото ти е при дружината.
Мястото ми е при брат ми.
В името на брадата ми, стана ли време?
Нека се върнете и донесете на всички ни щастие!
Не!
И вие ли изпуснахте лодката?
Кили!
Не. Дойде ми до гуша от джуджета, махнете се.
Недей. Никой не иска да ни помогне, а Кили е болен.
Много болен.
Какво е това място?
Нявга беше град Дейл, а сега е руина.
Пущинакът на Смог.
Слънцето ще бъде скоро в зенита си. Да намерим вратата преди заник.
Насам. - Това не е ли върхът срещу Еребор?
Гандалф каза да го чакаме тук.
Виждаш ли го? Нямаме време да чакаме магьосника.
Сами сме. Хайде.
Дол Гулдур - Хълмът на магията.
Изглежда изоставен.
Така и трябва. Над това място тегне заклинание за скритост.
Това значи, че врагът не е готов да се разкрие.
Не си е върнал пълната сила.
Радегаст, предай на Галадриел, че трябва да действаме първи.
Какво имаш предвид? - Ще вляза сам.
В никакъв случай не влизай след мен.
Даваш ли ми думата си? - Да...
Чакай, Гандалф. Ами ако е капан?
Обърни се и не се връщай.
Несъмнено е капан.
Злото се крие тук...
Заповядвам ти да се покажеш!
Заповядвам ти да се разкриеш!
Магьосникът е дошъл.
Той премахва заклинанието. Ще ни открие.
Да, ще ни намери.
Нещо? - Не!
Ако картата е вярна, скритата порта е точно над нас.
Тук!
Имаш остро зрение, господин Бегинс.
Това трябва да е тя.
Скритата порта.
Нека всеки, който се съмняваше в нас, да съжали този ден!
Имаме ключ.
Това значи, че някъде тук има ключалка.
"Последните лъчи на Деня на Дурин
ще осветят ключалката."
Нури.
Губим светлината, хайде.
Тихо! Не чувам от ударите ти.
Не можем да я намерим. Не е тук.
Разбийте я! Хайде!
Трябва да се разбие. - Портата е запечатана, не може.
Не може да се отвори със сила. Над нея тегне силна магия.
"Последните лъчи на Деня на Дурин
ще осветят ключалката."
Това пише тук.
Какво сме пропуснали?
Какво сме пропуснали, Балин?
Изгубихме светлината.
Няма какво повече да направим.
Имахме само една възможност.
Хайде, момчета. Свърши се.
Чакайте малко...
Къде отиват?
Не може да се откажете сега!
Торин.
Не може да се откажете сега.
"Застани до сивия камък,
когато дроздът почука,
а последните лъчи на Деня на Дурин ще осветят..."
Последните лъчи.
Последните лъчи...
Ключалката! Върнете се!
Върнете се! Става дума за лъчите на последната есенна луна!
Къде е ключът?
Тук... Тук някъде беше.
Беше точно...
Еребор...
Торин...
Познавам тези стени.
Познавам тези зали.
Познавам този камък.
Помниш ли, Балин?
Зали, изпълнени със златна светлина.
Помня.
"Тук лежи седмото кралство на рода на Дурин.
Нека сърцето на Планината обедини вси джуджета
в защитата на този дом."
Кралският трон.
А какво е това над него?
Аркенът.
Какво е това?
Това, господин крадец, е причината да си тук.
Не можеш ли да направиш нещо? - Трябват ми билки.
Нещо, което да му смъкне треската. - Куче грозде, вратигата...
Нямаш ли кралски лист? - Това е плевел, прасетата го ядат.
Прасетата? Плевел? Ясно.
Не мърдай.
Искате да намеря диаманта?
Голям бял диамант.
Там сигурно има доста такива.
Но има само един аркен.
Ще го познаеш, щом го видиш.
Добре.
Истината, момко, е, че не знам какво ще откриеш там.
Няма нужда да ходиш, ако не искаш.
Не е безчестно да се откажеш.
Балин, обещах да направя това и смятам, че трябва да опитам.
Няма да спре да ме удивлява.
Кое? - Смелостта на хобитите.
Върви и носи със себе си колкото можеш повече късмет.
Билбо.
Ако там наистина има...
... жив дракон.
Не го събуждай.
Дойде твърде късно, магьоснико!
Свърши се!
Къде е господарят ти? Къде е?
Той е навсякъде.
Ние сме легион!
Това е краят.
Настигнете го!
Няма светлина, магьоснико,
която може да победи мрака.
Саурон!
Ехо?
Няма никого вкъщи. Никого...
Добре...
Какво е това?
Не е това. Тихо, тихо!
Аркен...
Голям бял диамант.
Много ми помага.
Е, крадецо...
Подушвам те.
Чувам диханието ти.
Усещам въздуха ти.
Къде си?
Хайде, не се срамувай.
Излез на светло.
Има нещо в теб.
Нещо, което носиш.
Нещо, изковано от злато,
но много по-скъпоценно.
Ето те, крадецо в сенките.
Не дойдох да крада от теб,
о, Смог, Неизмеримо богати!
Исках да зърна величието ти,
да видя дали са така великолепен, както те описват в преданията.
Аз не им повярвах.
А вярваш ли им сега?
Наистина, преданията и песните
не описват и частица от величавостта ти, Смог Удивителни!
Мислиш, че ласкателствата ще те оставят жив?
Не. - Прав си.
Изглежда, че знаеш името ми,
но аз не помня да съм подушвал същества като теб.
Кой си ти и от къде идваш,
ако мога да попитам?
Аз...
Идвам изпод Хълма. - Изподхълмов?
А пътят ми мина изпод хълмове, над хълмове...
И по въздух. Аз съм онзи, който върви невидим.
Впечатляващо. Какво още твърдиш, че си ти?
Аз съм...
Аз съм Късметоносач,
Гатанкоизмислител... - Чудесни звания.
Продължавай. - Буреездач.
Бурета? Това е интересно.
А какво ще кажеш за малките си джуджешки приятелчета?
Къде се крият?
Джуджета? Не...
Тук няма джуджета, в грешка си.
Не мисля така, Буреездачо!
Изпратили са те да им свършиш мръсната работа,
докато се крият навън.
Наистина, в грешка си,
о, Смог, Най-големият и Най-страшният от всички бедствия!
Имаш добри обноски за крадец
и за лъжец!
Познавам мириса и вкуса на джуджетата както никого другиго!
Златото е! Налитат на съкровища както мухите налитат на мърша!
Мислиш ли, че не очаквах този ден да настъпи?
Деня, в който глутница хленчещи джуджета
ще плъзне по Планината?
Това земетресение ли беше? - Това, момко,
беше дракон.
Тате? - Дойде от планината.
Тръгни си. Вземи децата и се махни от тук.
И къде да отидем? Няма такова място.
Ще умрем, тате. - Няма, миличка.
Драконът ще ни убие.
Не и ако аз го убия първи.
Кралят на Планината е мъртъв. Взех трона му.
Изядох хората му като вълк в кошара!
Убивам където си пожелая и когато си пожелая.
Броянта ми е желязо!
Ни едно острие не може да ме прониже!
Добре.
Защо не ми каза, че имаш черна стрела? - Нямаше нужда да знаеш.
Слушай ме. Искам да разсееш стражата.
Кача ли се на кулата, ще заредя стрелата.
Ето го! - Дръжте го!
Бързо! Натам!
Спрете го!
Дръж я на сигурно и не позволявай някой да я намери.
Ще се оправя със стражата. Върви!
Арестуван си. - По какви обвинения?
По каквито Господарят пожелае.
Ами Билбо? - Дайте му време.
Време за какво? Да умре?
Страхуваш се. - Да, страхувам се.
Страхувам се за теб. Над това съкровище има болест,
която подлуди дядо ти. - Аз не съм дядо си.
Не си и себе си.
Торин не би се поколебал да влезе.
Не ще рискувам похода заради живота на един крадец.
Билбо. Той се казва Билбо.
Дъбощит! Този мръсен джуджешки узурпатор!
Изпратил те е тук за аркена, нали?
Не. Не знам за какво говориш.
Не се хаби да отричаш. Усетих злата му умисъл отдавна.
Но няма значение.
Походът на Дъбощит ще се провали.
Идва мрак.
Ще се разпростре над всеки ъгъл на земята!
Използват те, Крадецо в сенките.
Винаги си бил средство за постигане на цел.
Страхливецът Дъбощит е преценил стойността на живота ти
и е сметнал, че не струва нищо.
Не...
Лъжеш.
Какво ти обеща той? Дял от съкровището?
Сякаш е негово да го раздава.
Няма да се разделя и с една монета!
Нито една!
Зъбите ми са мечове,
ноктите ми са копия!
Крилата ми са вихър!
Значи е истина.
Тъмната стрела е ударила целта си. - Що рече?
Казах, че за теб говори всеки, о, Смог Тиранични!
Наистина. Нямаш ни един равен на тази земя!
Почти се изкушавам да те оставя да го вземеш,
само за да видя как Дъбощит страда.
Да видя как го руши.
Да видя как трови сърцето му и го води до лудост!
Но няма да го направя. Мисля игричката ни да приключи тук.
Кажи ми, крадецо, как избираш да умреш?
Тате? Ти ли си?
Наведи се!
Дъбощит го няма!
Отстъпете! Среща при моста!
Убихте всичките. - Има и други. Тауриел.
Ела.
Ще го загубим.
Тауриел.
Ателас...
Какво вършиш?
Ще го спася.
Жив си. - Не за дълго.
Намери ли аркена? - Драконът идва.
Аркена... намери ли го?
Трябва да се махнем.
Торин...
Торин.
Всички ще изгорите!
Хайде, Билбо!
Хайде.
Дръжте го.
Тилда!
Избягахме му. - Твърде е хитър да му избягаме.
Къде отиваме? - Западната стражеска стая.
Може да има изход. - Твърде е високо.
Няма как да се качим. - Това е единствената ни възможност.
Трябва да опитаме.
Хайде.
Чувал съм истории за чудесата на елфските лекове.
За мен беше привилегия да видя това.
Тауриел...
Лежи.
Не може да си Тауриел.
Тя е далеч.
Тя е много далеч от мен.
Тя броди под звездната светлина в някой друг свят.
Това беше само сън.
Мислиш ли, че тя би могла да ме обикне?
Не се отделяйте.
Това е - няма изход.
Последните от рода ни.
Дошли са тук с небивали надежди.
Ако стигнем мините,
ще оцелеем няколко дни.
Не.
Не ще умра така.
В страх. В борба за глътка въздух.
Отиваме в ковачниците. - Ще ни види.
Сигурно е. - Не и ако се разделим.
Торин, няма да успеем.
Някои от нас ще успеят. Ще го примамим към ковачниците.
Ще убием дракона.
Ако това ще се свърши в огън, нека всички изгорим заедно.
Насам.
Бягайте! Бягайте за живота си!
Няма къде да се скриете.
Насам!
Хайде!
Бягай!
Ехо, тук!
Изпрати вест в Дол Гулдур.
Дъбощит е стигнал Планината!
Върви! Вие елате с мен.
Насам! Пътят е оттук! Хайде!
Торин!
Последвай Балин! - Хайде, Билбо!
Торин!
Дръж се!
Хайде!
Върви!
Планът няма да сработи. Ковачниците са студени като камък.
Прав е. Нямаме силен огън, който да ги подпали.
Нямаме ли?
Не исках да те надхитря така лесно!
Станал си бавен и дебел
в старостта си, червей такъв!
Прикрийте се!
Бомбур, отиди на духалото. Върви!
Билбо, качи се там. Дам ли ти знак, дръпни лоста.
Балин, можеш ли да правиш светкавичен огън?
Една секунда.
Нямаме секунда.
Къде е сярата? - Знаеш ли какво правиш?
Хайде!
Сега!
Примамете го към Кралската галерия!
Продължавай, Билбо! Тичай!
Мислиш, че ще ме излъжеш, Буреездачо?
Идваш от Есгарот.
Това е някаква гнусна спогодба между мръсните джуджета
и тези нещастни риболовци от Есгарот.
Тези боязливи страхливци с лъковете си и с черните си стрели!
Може би е време да ги посетя.
Не...
Вината не е тяхна! Не отивай в Есгарот!
Близки са ти на сърцето, тъй ли?
Хубаво.
Тогава ще ги гледаш как мрат.
Тук съм!
Малоумен червей!
Ти!
Ще си върна това, що ти открадна!
Не ще вземеш нищо от мен, джудже!
Аз победих твоите древни воини!
Аз всях страх в сърцата на човеците!
Аз съм Кралят на Планината!
Това не е твоето кралство, това са земи джуджешки!
Това злато е джуджешко!
И ще получим отмъщението си.
Отмъщение?!
Аз ще ви покажа що е отмъщение!
Брага, слушай ме! Не знаеш ли какво идва насам?
Аз съм огън!
Аз съм...
... смърт!
Какво сторихме?
Андрей Георгиев а.к.а JediAndrey@ http://subs.sab.bz
Translator's Heaven 2013
Режисьор ПИТЪР ДЖАКСЪН
Сценаристи ФРАН УЕЛШ, ФИЛИПА БОЙЕНС, ПИТЪР ДЖАКСЪН, ГИЙЕРМО ДЕЛ ТОРО
По романа на ДЖ. ТОЛКИН
Оператор АНДРЮ ЛЕЗНИ
ИЪН МАККЕЛЪН
МАРТИН ФРИЙМАН
РИЧАРД АРМИТИДЖ
БЕНЕДИКТ КЪМБЪРБАЧ
ЕВАНДЖЕЛИН ЛИЛИ
ЛИЙ ПЕЙС
ЛЮК ЕВЪНС
СТИВЪН ФРАЙ
КЕН СТОТ
ДЖЕЙМС НЕСБИТ
ОРЛАНДО БЛУМ