Едуард Пъримонт Коул умря през май.
Беше един безоблачен неделен следобяд.
Трудно е да разбереш същността на човешкия живот.
Някои хора биха казали, че се измерва в това, което си оставил.
Някои вярват, че се измерва във вярата.
Някои казват от любовта.
А някои хора казват, че животът няма никакъв смисъл.
Аз...аз вярвам, че ти се преценяваш...
според хората, които пък се преценяват според теб.
Това, което мога да ти кажа със сигурност е...
че Едуард Коул живя през последните си дни на земята...
по-добре отколкото повечето хора успяват през целия си живот.
Знам, че когато умря очите му бяха затворени...
и сърцето му беше открито.
Кажи последните имена на пет президента, които започват с "Х".
Х...
Уорън Хардинг, Робърт Хейс, Хърбърт Хувър,
двамата Харисън, Бенджамин и Уилям Хенри.
Мисля, че те хванах с двамата Харисън.
Не си добре, знаеш ли?
Не съм чак толкова зле... Знаеш ли имената на съпругите им?
Не. - И аз.
Хей, момче... - Да...
Кога ще свършиш с Камарото, човече? - Вчера.
Добре, имам нещо за теб. Кой е изобретил радиото?
Трудно е. - Какво знаеш? Най-накрая те пипнах.
Не, не знам дали искаш да ти кажа човека, който смятат, че го е изобретил,
или името на човека, който всъщност го е изобретил.
Тук пише... - Маркони, нали?
Да. Не е ли той? - Така смятат.
Всъщност той е взел Нобелова награда за това през 1909.
Истината е, че Никола Тесла е патентовал идеята през 1896.
Маркони е използвал същата идея няколко години по-късно.
Тесла се е борел срещу Маркони до смъртта си през 1943.
Същата година Върховният съд постановил патентът на Маркони за невалиден...
и следователно Никола Тесла е изобретил радиото.
Картър. - Човече, ти наистина не си добре.
Здрасти Джини. Ами, вече е време. Какво са казали?
Какво означава това?
Копи Люуак... най-необикновеното питие в света.
Пробвай... давай.
Господин Коул, съветът е готов да чуе предложението ви.
Задръжте една секунда.
Хайде, давай.
Е?
Наистина е добро.
Добро?
Господин Коул...
Знаеш ли какво е филистимлянин, Джим?
Сър, казвам се...Ричард. - Точно така, Фил.
Благодаря ви господин председател.
Ние, от Коул Груп смятаме, че упадъкът на болница Уинуд е резултат от
лошото финансово ръководство.
Извинете, но това... - Режийните разноски са почти двойни.
Цените на договорите за наем също бяха повече от колкото трябва.
Даренията също намаляха в
педиатрията, онкологията и магнитния резонанс.
Коул успешно приватизира
15 държавни болници през последните 7 години.
Всяка от които е обезпечена или реконструирана,
за да осигури най-висок стандарт
на медицинска грижа в нашето общество.
Въпреки че няма достатъчно персонал?
Колкото са по-добри лекарите, толкова по-малко...
Ами леглата? Носеше се слух, че сте увеличили броя на пациентите...
от гледна точка на пренаселеността.
Гъстотата на пациентите винаги е била...
Спешното ви отделение. Искам да кажа, че е...
Аз управлявам болници, а не балнеолечебни курорти.
По две легла в стая, без изключения.
Слушай...отказах обяд с Мишел Пфайфър, за да дойда тук.
Така че може ли да спрем с всички тези нелепи становища?
Момчета и момичета, вие имате нужда от мен. А аз от вас - не.
В този плик има чек с доста голяма сума.
Кажете ми, ако отказвате да го осребрите.
Господин Коул, добре ли сте?
Какво правите тук?
Боря се за живота си. А вие?
Изненадан съм, че...
Сестра, кажи на шибания доктор,
че искам да знам всичко за тези блеомицинови капки, които
иска да ми дава.
A...какво ще прави с дробовете ми, има и конгрес следващия месец
Не искам да съм тук и да дишам през дупка в гърлото.
Е, няма да е точно така.
Кой по дяволите е този? Къде е Томас?
Ето ме, сър. - Здрасти, Том.
Сега ще ви преместим на леглото.
Мога и сам. Още не съм умрял.
А сега?
Уволнявал ли съм те напоследък? - Не, от случката с Опра.
Това беше добро. - Да, беше.
Кой по дяволите е този? - Кой си ти по дяволите?
О, господи...къде съм? В моргата...
Това беше първият път, когато видях Едуард Коул.
Неблагоприятно начало, със сигурност.
Мразя тръби.
Ще съм осъден, ако прекарам три седмици, лежейки до този човек.
Зомби. Вече изглежда почти мъртъв.
Не може да имате собствена стая.
Това ще създаде огромен проблем на рекламния отдел.
Не ми пука. Искам собствена стая.
За бога, това е моята болница.
Не ми казвай, че не мога да имам собствена стая.
Не се засягай, приятел.
Вие публично защитавахте тази политика безброй пъти.
Вие управлявате болници, не балнеолечебни курорти.
По две легла в стая, без изключения.
Никога преди не съм бил болен.
Доктор Елдридж ще е тук след минута.
Да ме надупчи...
Исусе.
Томас...не допускай да се събудя парализиран.
Ще направя каквото мога.
Тази болница наистина ли е твоя?
Горе-долу, да.
Може да направиш нещо за граховата супа.
До сутринта в хирургията, ракът се беше разпрострял до такава степен
из тялото на Едуард, че лекарите
му даваха 5% шанс да оцелее.
Но тогава, те не си дадоха сметка колко го ядосаха.
Никой ли не го посещава?
Спи много, откакто го върнаха.
Това е другата причина да не ми липсва работата.
Винаги е тъжно да видиш пациент като този...
сам след операция.
Поне е тих.
Рейчъл се обади тази сутрин. - О, как е тя?
Ще я прослушат за първа цигулка, за симфонията следващия семестър.
Чудесно.
Искаш ли още книги? - Не.
Взе ли си лекарствата за тази вечер?
Да. - Как са възглавниците?
Добре съм, Вирджиния. Благодаря.
Ако искаш мога да остана за малко.
Няма смисъл. И двамата ще сме безполезни на сутринта.
Нали?
Добре.
Тръгна ли си? - Какво?
Тъй като съм нещо като експерт по общественото здраве,
вярвам, че повечето хора умират от посетители,
а не от болести.
Избирам боровинката за 600.
Тази шведска боровинка е позната и като червена боровинка.
Червена боровинка? - Червена боровинка?
Правилно. - Взимам боровинките за 800.
В топ 40 през 1956, тази боровинка е казала на Бетовен да се преобърне.
Кой е Чък Бери? - Кой е Чък Бери?
Да. - Хей...
Имаш ли нещо против? - О...извинявай.
Какво е Марианската падина?
Добро утро, Едуард. - Добро.
Как се чувстваш?
Глупав въпрос. - Как е катетърът?
Не знам какво бих правил без него.
Хуморът е добър знак. - Целуни ми задника.
Както и мрачността. Това е една от любимите ти молитви, нали?
Да... - Да видим какво има тук.
О, изглежда добре. Операцията е минала добре.
Добре...
Всички следоперативни скенери са чисти.
Така че сега ще търсим саркомата в останалата част на тялото ти.
За нещастие кръвните ти показатели са изключително високи.
Бих искал да започна първия курс хемотерапия тази сутрин.
Обичам миризмата на хемотерапия сутрин.
Тежка миризма, нали?
Кара ме да се чувствам като победител.
Ще те прегледам по-късно. - Добре.
Хей, докторе. Може ли само да хвърлите един поглед на...
Съжалявам, закъснявам. Кой е докторът ви?
Доктор Гибиан. - Ще кажа на сестрата.
Оценявам го.
Кучи син, нали?
Какво са кварки?
От колко време си тук?
Ами, влизам и излизам през последните пет месеца.
Прилагат ми експериментално лечение.
Какво е квадратно уравнение?
Тежко ли е?
Хемотерапията ли?
Не е зле, ако нямаш нищо против повръщането,
гледайки как вените ти почерняват
и чувстваш, че костите ти са от напалм.
Един ден на плажа. - Успокоение.
Разбира се хората реагират различно.
Ще разбереш до довечера.
Довечера?
Виж, а... Мога ли да ти задам един въпрос?
Каква е онази джаджа там?
Сифон. Прави кафе...
Какво друго прави?
Какво друго трябва да прави?
Знаеш ли, че кафето е било открито първо от пастир в Етиопия?
Да бе. - Вярно е.
Изглежда козите му яли зърна от непознат храст.
Не след дълго те тичали и скачали навсякъде и били много енергични.
И пастирът отнесъл няколко клонки в местния манастир,
където игуменът решил да ги изпече.
Плодовете започнали да горят и зърната вътре дали приятен аромат.
Сварили ги на тих огън.
Тих огън, а?
И през следващите столетия, то се разпространило до Арабия, Европа...
дори до Суматра, като напитката, която се получава там.
Нарича се Копи Люуак. - Знам как се нарича.
Така ли?
Не можеш да ме накараш да пия тази гадост.
Опитвал ли си някога?
Не, по-скоро съм любител на нескафе.
Ето тук, дай.
Благодаря. - Няма за какво.
Винаги ли си имал тези петна?
От както се помня.
Хубави...лунички.
Добре, имаме малко прошуто и пъпеши...
малко моцарела и телешко.
Донесох малко бисквити и...
Сигурен ли, че искаш да изядеш всичко това?
Такъв е плана.
Какво?
Искаш ли Томас да ти приготви една чиния?
Томи, приготви една чиния за... - Картър.
Лично име или фамилия? - Лично.
Така ли? Интересно.
Значи искаш...може би да те изкуша?
Не благодаря. Ще издържа. - Сигурен ли си?
Ммм.
Най-доброто в Ел Ей.
Вече не е най-доброто в Ел Ей.
О, господи.
Някъде, някой щастливец получава инфаркт.
Приятели. - Господин Коул.
Не ми обръщайте внимание. Говоря си сам. Това е.
От Кай.
Каза, че иска да стане механик като дядо си, когато порасне.
Надявам се, че си го разубедил.
Опитах.
Какво има тук? - Шелби...350.
Винаги съм искал такава. - Да, Кай си спомни.
Мама смята, че не си почиваш достатъчно.
Тя те обича, татко.
Добре...
Обади ни се като получиш резултатите.
Ако този ден изобщо дойде.
Пази се.
Най-големия ли е? - Да.
С какво се занимава? - Марк е данъчен.
Ето.
Брат му Лий е инженер.
Коя е малката красива дама?
Това е Рейчъл, най-малката.
Голяма разлика. - Ами, да. Тя беше изненада.
Момчетата тъкмо бяха напуснали къщата, когато тя се появи.
Тя е изтъкната цигуларка.
Ти имаш ли деца?
Зависи... Никога не съм бил женен дълго време.
О, не се тревожи. Аз съм бил женен достатъчно и за двама ни.
Как върви?
Върви. - Хубаво...нали?
Затова са измислили електрическия ключ.
Не ме съди погрешно, харесва ми да съм женен.
Женил съм се четири път. Проблемът е, че обичам и да съм сам.
Трудно е да правиш и двете едновременно.
Никой не е съвършен.
Единственият ми успешен брак е с работата ми.
Започнах да изкарвам пари, когато бях на шестнайсет.
И така, никога не спрях.
Да пукна.
Исках да съм професор по история.
Никой не е съвършен.
Бях изкарал два семестъра в колежа, преди Вирджиния да ми каже новината.
А после, знаеш. Млад, чернокож, без пукната пара.
С дете на път.
Приемаш първата сносна работа, която се появи.
Винаги съм искал да се върна, но 45 години изминаха много бързо.
Като дим през ключалка.
Не ми давайте морфин докато спя. Това е прахосване...
Може би се опитва да ни убие.
Мислил ли си някога за това? - Засада.
Какво си, дяволът?
Ами ако вече съм си изгубил разума?
Исусе, не...не, не, Исусе...
Не това имах предвид... Да си говоря на глас, това е...
Какво мислиш за самоубийство?
Аз, да се самоубия?
Няма начин.
Да, първи стадий. - Какво?
Има пет стадия. - Отричане...
гняв, преговаряне, депресия, примирение.
Ти разбира се не мислиш за самоубийство.
Ти са в първи стадий...отричане.
А ти в кой стадий си? - Отричане.
Мислиш ли за самоубийство? - Да, само...
Изглежда това вече няма да ви е нужно.
Това ли е? - Да, четвърто и последно.
Какво следва?
Ще трябва да преминат всички тестове, за да се види до къде сме.
Колко време? - Ще отнеме малко време.
Ще ангажирам доктор Гибиан да ги насрочи, когато го видя.
Хей! Тук съм още един час. Имаш ли нужда от нещо?
Чисто медицинско свидетелство, ако имаш.
Настоявай, Картър. - Това и правя.
Удари прекъсвача, много вика.
Виждаш ли, това е проблема днес в играта.
Няма правила.
Чел ли си някога "Времето на твоя живот"?
Уилям Сароян. - Да, без основание.
Целият път надолу по линията.
Когато сме растяли...
Какво правиш?
Нищо. Драскам.
Какво си драскаш? - Нищо, просто си драскам.
Разбира се. Това е, което искаш да правиш,
да удариш силно плъзгача, с трети човек.
Днешните деца.
Слушалки. Говоря си сам...отново.
Едуард. - Докторе.
Как е? - Глупав въпрос.
Имам резултат от теста.
Честно ли?
Шест месеца.
Ако имаме късмет - година.
Има експериментална програма,
в която смятаме да те включим...
Не искам да те обнадеждавам,
но мисля, че би могъл да бъдеш отличен кандидат.
Хей...хей, докторе...чуй.
Пречиш ми на картината.
О. Извинявай.
Едуард, ако имаш въпроси,
през деня или през нощта, знаеш къде да ме намериш.
Един въпрос. - Да, разбира се.
Картър, искаш ли да попиташ нещо доктор Холинс?
Не съм близък с господин Чеймбърс...
Ами станете близки!
Само исках да знам как ми понася, това е всичко.
Разбира се. Ще отида да погледна картона ви.
Благодаря.
Едуард...
Веднъж имаше проучване...
На въпроса дали биха искали да знаят предварително
точния ден на смъртта си,
96% от анкетираните отговориха не.
Винаги съм клонял към другите 4%.
Мислех, че е по-добре да знаем
колко време имаме да се справим с това.
Оказа се, че не е така.
Искаш ли да играем карти?
Мислех, че никога няма да ме попиташ.
Изгряло е и блести.
Или това.
Дай да видя.
И...Томас, обади се на Мари в Кристис.
Кажи й, че няма да наддавам този сезон.
Разбирам.
Сър, не искам да прозвучи нетактично, но...
как бихте искали да ръководя вашата...?
Смърт? Все едно е твоята собствена.
Значи...да оставя всичките си пари на асистента си.
Отиди ми донеси един от онези кроасани.
И не купувай зелени банани.
Какво правиш? - Какво е това?
Хайде, върни ми го. - Какво е?
Върни ми го!
Беше на пода. Не знаех, че е държавна тайна.
Професорът по философия в първи курс ни даваше това упражнение
за прогресивно мислене. Наричаше го списъкът.
Трябваше да направим списък на всичко, което искаме да направим, преди...
...преди да гушнем букета. Сантиментално.
Аз написах неща като: "да спечеля милиони", "първият черен президент".
Нали знаеш, желания на младеж...
Сега правех списъкът, но тогава...
"Да помогна на непознат за добро".
"Да се смея докато заплача".
Не искам да те съдя, но това е крайно слабохарактерно.
Ами...
Сега е безсмислено.
Точно обратното.
Какво правиш? - Малко редакция, това е.
Искам да кажа, не ти ли се излиза с малко топки?
Оръжия. Да се позабавляваме?
Не предполагах, че става дума за оръжия
или нещо такова. Пропускаш същината.
Какво по дяволите е "Свидетел на нещо величествено"?
Бил ли си някога в Хималаите?
"Да карам Мустанг Шелби", не е зле.
Аз имам.
Какво ще кажеш за скок с парашут?
Спрели сме се на нещо.
Спрели сме се на нещо? Дай да видя.
"Да целуна най-красивото момиче в света"?
Как възнамеряваш да го направиш? - Валиум.
"Да си направя татуировка". Това ли са амбициите ти?
Едуард, приемам го по-сериозно от теб.
Лесно е в първи курс.
Какво каза доктор Холинс? Имаме месеци, нали?
Може би година. - И мислиш, че 45 са минали бързо?
Можем да го направим. Трябва да го направим.
Не, аз...аз... - Не мисли за парите.
Всичко, което имам, е пари.
Но...не знам. - Какво не знаеш?
Това означаваше всичко да е метафорично.
Просто се опитвам да се отнасям... - Бла...бла...бла...
Метафорично, няма ли да съжаляваш, че никога не си стрелял?
Това е шансът ти. - Шансът ми за какво?
Да се правя на глупак?
Никога не е късно.
Какво мислиш, че се случва сега?
Връщам се и слушам как хората говорят за...
мецанин, който финансира и събира дългове,
който твърди, че се грижи за пари.
Отиваш в къщи на някаква церемониална процесия.
Всички стоят и те гледат как умираш,
докато се опитваш да ги утешиш. Това ли искаш?
Да се задушиш от съжаление и печал?
Не в моето и твоето сърце, Картър...
Нито пък ти.
И двамата сме в една лодка, това става ли за метафора?
Имаме истинска възможност.
Възможност? Това е наистина ненормално, дори и за твоите критерии.
Още се чувстваш добре, нали? Енергията се връща за малко.
Докторът каза безсимптомно.
А аз го разбирам така: да лежим тук и да се надяваме на чудо.
Да вярваме в някакъв шибан научен експеримент.
Или можем да направим няколко хода...
Скок с парашут, а? - Точно така.
Каква е тази болница? Няма доктор в рамките на една миля.
Вирджиния, трябва да поговорим.
Какво казаха?
Госпожо Чеймбърс... Ще ви оставя насаме, извинете.
Не е хубаво.
Знаех си, че трябваше да отидем в UCLA.
Хирурзите са по-добри. Резултатите са по-добри.
Нямаше да има никаква разлика. - Не знаеш дали е така.
Няма да се предадем. Искам друга възможност.
Почакай, Вирджиния.
Да, онкологията моля. Кабинетът на доктор Ветери.
Вирджиния, не. - Остави ме аз да се справя с това.
Доктор Ветери, Вирджиния Чеймбърс е. Да, точно така.
Ще замина за малко.
За какво говориш?
С Едуард ще заминем за малко.
Ти и Едуард?
Заминавате...къде?
Не очаквам да ме разбереш.
Дяволски си прав, не те разбирам.
Не разбирам как може да се откажеш по този начин.
Как може да спреш... да спреш да се бориш?
Вирджиния... - Защо не го кажеш на децата ни?
Да видиш какво ще кажат, когато разберат, че се отказваш от тях.
Отказвам се от тях?
Отказвам се от тях! Прекарах 45 години
омазан с масло под капака на кола, така че не могат да искат нищо!
И няма да го направят.
Мисля, че съм заслужил малко време за себе си.
За какво? За да избягаш с един напълно непознат?
Не е непознат. - Аз съм ти съпруга.
А аз съм ти съпруг... и съм техен баща и дядо.
И съм проклет механик. - И си глупак.
Ти си глупак, който мисли, че е намерил начин
как да няма рак.
Съжалявам.
Съпругът ми не е за продажба.
Тя ме мрази.
Ти мразиш ли ме?
Още не.
И така започна всичко.
Винаги ме е било страх да се кача на самолет.
А сега ще скоча от самолет, заради хрумването на един маниак!
Искаш ли да я вземеш?
Как ти дойде на ума да направим това?
Чакай...ау!
По дяволите.
Нито дума.
Обратно. Кайл. - Трябва да му простиш, Кайл,
тревожи се за женичката. - Няма нищо общо с жена ми.
30 секунди до спускането.
Резултатът беше такъв, тя никога не ме подкрепяше.
Резултатът?
Втората госпожа Едуард Коул.
Господи, тази жена ме мразеше.
Може би, защото си я наричал "резултатът".
Кайл, никога не съм гледал на нея по този начин.
15 секунди.
Не, не, чакайте, чакайте. Не мога. - Разбира се че можеш.
Не, не мога. Наистина.
Не се страхуваш от скока, но... - По дяволите не.
Просто те е страх, че парашутът ти няма да се отвори.
И ще го покажеш на собственото си погребение като денвърски омлет.
Не, много съм разтревожен, че парашутът няма да се отвори.
Има дробове.
Нека дръпнем въжето... Джеронимо...
Дръпни го, дръпни връвта!
Какво ще кажеш за това? Това е живот.
Мразя те до смърт.
Капитулиращ до свободен!
Коя от тези проклети връзки дръпна?
Не я дърпай, още не сме в зоната за падане, можем да се закачим в...
Добре, хайде да се разгърнем. - Имам чувството, че падам...
В червената зона сме. Дръпни въжето.
Имам чувството, че се влюбвам...
Дръпни проклетото въже!
Веднъж се влюбих.
Томи, живеем, за да умрем някой ден.
Какъв късмет за мен. - Без шеги, Томас.
Спомни си завещанието, близо си.
Искам да те попитам нещо.
Томи или Томас?
Ами, всъщност се казвам Матю, но той го намира за много библейско.
Да хапнем нещо. Хайде!
Луд ли е? - Зависи.
Е, реши ли?
Не, не мисля, че искам да бъда набоден завинаги.
Как завинаги? Ще умрем след 5 минути.
Какво? - Метафора.
Е, няма конфедеративен флаг, няма черен Исус.
Не, аз...аз ... - Да, да. Разбира се.
Защо да осквернявам тялото си?
Какво, притесняваш се да не те погребат в еврейско гробище?
Какво, жена ти? Това е татуировка.
Не е като да я зарежеш заради друга жена.
Никога не съм бил с друга жена.
Уау...
Това трябваше да е в списъка.
Не, не, не мисля така.
66 години. Човече, трябва да си направим голяма оргия.
Не. - Оргията не е дори изневяра.
Не.
Само...като професионалист. - Не!
Дори не трябва да съм тук.
Здравей, скъпа.
Ще караш или ще си купуваш рокля?
Опознаваме се.
Сигурен ли си, че се разбрахме? - Разбира се.
Какво ако не сме? - Само проверявам.
Хайде! Да видим какво има.
Справяме се чудесно.
Звучиш като хлапе на бала.
Звучиш като някой, който си търси боя.
Боя ли? Ти нямаш нищо.
За теб имам достатъчно, Сони Джим.
Ето ти.
Ще се мерим ли?
Какво?
Исусе, ще убиеш и двама ни. - Е, и?
По дяволите!
Разкриваш злото в мен.
Зло? Ще ти покажа какво е зло...
Настигни ме...страхливецо.
Страхливец, а?
Можеш да бягаш, но не и да се скриеш.
Какво ще правим?
Между другото, колко пари имаш?
Някой някога казвал ли ти е, че е невъзпитано да питаш за пари?
Никога не съм познавал някого с достатъчно пари, за да го попитам.
Лечебно е.
Неописуемо красиво е.
Обичам да летя над полярните шапки, над нещастието.
Звездите са едно от най-добрите произведения на господ.
Значи...смяташ, че той е сътворил всичко това?
А ти не мислиш ли така?
Имаш предвид дали вярвам, че като погледна небето и обещая това онова
всевишният ще ме излекува?
Не.
Тогава 95% от хората на земята се заблуждават.
Ако животът ме е научил на нещо, то е че 95% от хората винаги се заблуждават.
Нарича се вяра.
Искрено завиждам на тези, които имат вяра. Аз просто не го проумявам.
Може би си на път.
Картър,
можем да обсъждаме това стотици пъти,
но винаги ще удряш в една и съща стена.
Съществува ли бонбонената фея?
Никой и никога не е преодолявал тази стена.
Ами, в какво вярваш?
Въздържам се от всички вярвания.
Ами обрата, вселената?
Ние живеем и умираме, колелото на живота се върти.
Ами, ако грешиш?
Бих искал да греша. Ако греша, печеля.
Не съм сигурен, че е така.
Уау, не твърдиш, че знаеш нещо, което аз не знам?
Не, просто имам вяра.
Алелуя, братко! И преодолей ентусиазма.
Не знаеш как събират хайвер, нали? - Позна.
Когато улови женска есетра,
рибарят трябва да се погрижи тя да умре спокойно.
Защото ако почувства заплаха, тя отделя вещество, което го унищожава.
Звучи като третата ми жена.
Мислеше, че майонезата се добива от растение.
Щях да го използвам.
Пак звучиш като третата ми жена.
Идвам тук от 30 години.
И за първи път с мъж.
Поласкан съм.
Макар, че десетият рожден ден на Емили, беше най-хубавият.
Коя е Емили?
Моята малка, а...
Е, вече не е малка.
Имаш дъщеря? Мисля, че каза...
Да. Ами...тогава не те познавах.
За да съкратя дългата история.
Не съм я виждал.
Какво правиш?
Време е.
Не, не, не. Задраскай го. - Защо?
Задраскай го! - Защо?
Защо? Няма причина!
Какъв е проблема? - Извини ме.
Къде отиваш?
Очевидно.
Виж, Картър.
Съжалявам. Знам, че понякога съм малко арогантен и...
Исусе Христе. - Добе. Чуй, всичко е наред.
Какво? - Горната част на катетъра е паднала.
Може би трябва да отидем в болницата.
Ще офейкам от болницата. - А...
Всичко е наред. Спря. Ето, виж. - Да...
Погледни...наред е. - Чудех се...
Да...а...
Може би трябва... хайде да тръгваме към колата.
Да вървим.
Хайде...хайде. - Добре.
Къде е...къде е Томи? - Тук някъде...
О, боже...
Колко пари имаш?
Не бих кървял на килимите.
Ще намеря...ще намеря място, където да си взема една гореща вана.
Ще съм като нов. - Да, трябва да си добре.
Добре, секунда...добре.
Добре, отне ми време, но пренаредих всичко.
Утре в Кайро, в Танзания за два дни, след това в събота в Йоханесбург.
И без борба с бикове и лов на тигри.
Томас, бих искал да ти кажа, че си наистина незаменим,
но ще те излъжа.
И аз бих искал да кажа, че вие сте любезен,
и че обичам работата си, но също бих ви излъгал.
Измяната е честна игра. Вярвам, че си го научил от мен. Майсторът.
Хей, Едуард! Има "риск" в банята.
По телевизията, "Риск".
Риск...на френски?
Ало. - Господин Коул?
Вирджиния Чеймбърс.
О...да. А...здрасти.
Изчакайте да ви дам Картър.
Всъщност, искам да говоря с вас. - Оу...
Той добре ли е?
Ами, да...той е... Добре е.
Мога ли да попитам къде сте?
Във Франция, всъщност утре... - Върнете ми го!
Вирджиния. Мога ли да ви наричам Вирджиния?
Не съм сигурен, че ще мога... - Не ви моля заради него.
Господин Коул, била съм сестра през целия си живот.
Била съм свидетел на много човешки трагедии.
Подготвена съм, че съпругът ми умира...
Но се съм подготвена да го изгубя, докато е още жив.
Кой е Хауди-Дуди? - Спечелихте.
Телевизионни кукли за 400.
Тези двама Мъпети са съквартиранти
в шоуто "Улица Сезам".
Кои са Бърт и Ърни? - Кои са Бърт и Ърни?
Влез.
Кой е Спиро Агню? - Кой е Спиро Агню?
Изглеждаш...а...весел.
За първи път съм в джакузи без ъгли.
Наистина?
Знаеш ли...Картър... Мислех си.
Това...с катетъра и всичко друго.
Може би трябва да спрем за малко.
Стига...казах ти да спреш да се тревожиш. Добре съм.
Не заради това...не е.
Просто, ако се притесняваш да ме оставиш...
Знаеш, че за мен е много по-лесно.
Говорил си с Вирджиния, нали?
Защо си мислиш, че правя това?
Защото аз те накарах.
Едуард, ти си необорим, но не чак толкова.
Знаеш ли,
след като Рейчъл замина в колежа, се образува една...празнина.
Искам да кажа...нямаше вече домашни, малки отбори,
рецитали, училищни пиеси,
плачещи деца, битки, ожулени колене.
И за пръв път от 40 години погледнах Вирджиния без целия този шум...
Без всички тези...забавления.
И не можах да си спомня... как се чувствах като...
когато не можех да ходя по улицата без да й държа ръката.
Искам да кажа...
Тя е същата жена, в която се влюбих, не се е променила.
Но някак си всичко е...различно.
Изгубихме нещо по пътя.
Знаеш ли...
Кой е Чарли МакКарти?
Виж...виж...виж...виж!
Много се зарадвах, когато Едуард реши
да махне точка 9 от списъка си.
"Ловът на голямата котка".
Разбира се той настоя да изстреля няколко патрона с пушката.
Но се оказа, че един е достатъчен.
Засада. - Разбира се, защо не?
Знаеш ли, че единствения човек, ударен от гръм е бил тук, в Египет?
Ще ми се да те бях срещнал по-рано.
Знаеш ли...можем да зачеркнем две точки.
Да видиш пирамидите...
И свидетел на нещо велико. Това е повече от велико.
Почакай да видиш планината ми.
О, да.
Твоята планина.
Но...и това не е зле.
Знаеш ли, че древните египтяни са имали прекрасно поверие за това?
Когато душите им стигнели до вратите на рая, боговете им задавали 2 въпроса.
Зависело от отговора им, дали ще ги приемат или не.
Добре...аз ще се вкопча.
Какви са били?
Открил ли си радостта в живота? - Аха.
Отговори на въпроса.
Аз? Да отговоря на въпроса, дали съм открил радост в живота?
Да.
- А донесъл ли е радост на други?
О...този тип въпроси...аз, а...
Не знам. Не мисля за това как другите ме оценяват...
Попитай ги.
Питам те.
Чудесно.
Нека ти го представя по този начин.
След изтощението и настъпващата смърт,
Емили отиде да живее при майка си.
Знаеш, опитваш се да си наблизо, но...
всичко се свежда до ваканции, телефонни разговори, картички.
И така...
Емили отиде в колеж,
присъедини се към "да спасим бедните",
животните и какво ли още не.
Срещна един мъж и реши да се влюби.
Добре изглеждащ. Интелигентен.
Но имаше нещо в него. И...
Когато каза, че са се сгодили, аз и казах, че съм против.
Но като моя дъщеря, естествено...
тя въпреки всичко се омъжи за него.
Безсмислено е да ти казвам, че не бях поканен на сватбата.
Това те е наранило. - Мислиш ли?
Първият път, когато я удари, тя дойде при мен.
Искаше ми се да му размажа мозъка.
Но тя не ми позволи.
Каза, че го обича, и че вината не е била негова. Изпил е няколко чашки.
Тя била тази, която започнала боя.
Следващият път, когато се случи, тя не дойде при мен.
Бившата ми съпруга каза, че е хубаво отново да чува гласа й.
Какво си направил? - Това, което би направил всеки баща.
Погрижих се за него.
Обадих се на човек, който се обади на друг, занимаващ се с такива неща.
Не знам какво е казал, не знам и какво е направил,
всичко, което знам е, че не го е убил.
А дъщеря ми не чу никога вече за него.
Тя как реагира?
Няма да повярваш, но ме нарече с всевъзможни имена и по-зле.
Каза, че съм мъртъв за нея.
Не се гордея с нещата, които съм направил,
но съм съвсем сигурен, че бих го направил отново.
Та, ако не ме искат в египетския рай, защото дъщеря ми ме мрази,
предполагам, че това е начинът.
Отговорих на двата въпроса.
Как ще слезем от тази гробница?
Императрицата е била съпруга на шах Джахан, петият индийски император.
Въпреки, че бракът им бил уреден, те били много влюбени.
Били неразделни до раждането на 14 им дете, когато тя починала.
Имаш ли нещо против да те наричам Рей?
Моят Велик Рей.
Слушаш ли какво говоря?
Естествено, четиринадесет деца.
С теб съм.
Отнело 22 години на 20 хиляди доброволци да завършат строежа.
Всеки квадратен метър е проектиран от самия шах.
Значи, това е истинска любов. - Това е истинска любов.
Трябва да е хубаво.
Не знам дали да не купя работата на всички тези 20 хиляди доброволци.
Погребалните планове ме смущават.
Погребение или кремиране?
Погребение. Знам, че няма да е от значение,
но страдам от клаустрофобия.
Ами ако се събудя под земята и никой не може да ме чуе?
Все още ли правят онези ковчези с камбанките?
А...съмнявам се.
Тогава кремация.
Какво правиш с прахта? Погребваш я или я разпръскваш,
поставяш я на полицата, или я пускаш да плава по река Ганг?
Ами ако усетя огъня?
Аз определено искам да ме кремират.
Може би трябва да ни замразят като във филмите на Дисни.
Не...кремация,
прахта се слага в кутия и се разпръсва на някое хубаво място.
Кутия, а?
Да...не ми харесва как звучи "урна".
Така ли? Да нямаш специално отношение към гробницата?
Не.
Не...кутията от кафе ще свърши добра работа.
Божественото кафе.
Най-доброто кафе, което можеш да купиш.
Не се обзалагай. - О, добре.
"Копи Люуак". - Какво имаш против "Копи Люуак"?
Прекалено е луксозно за моя вкус.
О да, прекалено е луксозно за Великия Рей.
Засада. - По дяволите.
Обра всички карти.
Ето ти и Китай!
Да!
Щеше да е по-величествен, ако можехме да го видим.
Виждаш ли тази старица? Особняци като нас ще умрат преди нея.
Радостна мисъл.
Тя вероятно ще се прероди, ако тази система работи.
Будистите вярват в прераждането.
Местиш се едно ниво нагоре или надолу, зависи от това как си живял.
Виж, тук вече ме изпускат.
Искам да кажа, какво би направил един охлюв, за да изкачи по-нагоре?
Да остави идеална слузеста следа? - Лоши новини, или наистина лоши новини?
Първото.
Има буря.
Благодаря за съобщението, Том. Проклетото нещо дори не се вижда.
Няма да ни разрешат да излетим, докато не се изясни времето.
И кога очакват да се изясни?
Следващата пролет, по някое време.
Това е наистина лошата новина, в случай, че се чудехте.
Ами...
Може би друг път.
Да...следващата пролет.
Е, сега какво?
Ами, може би твоята планина се опитва да ни каже нещо.
Какво искаш да кажеш? - Вероятно сме пътували достатъчно.
Пътували сме достатъчно? Достатъчно за кого?
О, сега разбрах.
Планината не иска да ни каже, че е време да се прибираме.
Планината иска да ми кажеш,
че е време аз да си ходя в къщи.
Нали? - Да.
Не ми пука!
Защо не си гледаш твоя живот, остави ме аз да се тревожа за себе си.
Разбра ли? - Добре, добре. Не се дразни.
И сега какво? - Хонг Конг.
Копринени костюми и сладолед с орехи.
Тибетците я наричат Чомулунгма, "Богинята майка на снега".
Всъщност "Богинята майка на света".
В оригинален тибетски превод.
Приемам забележката.
"Пино нуар", моля.
Ще се възползвам, че сте тук.
Всъщност, тъкмо си тръгвах.
Опитвахме да се да се изкачим, но времето...
Късно е за този сезон.
Да...точно това ми казаха. - Казвам се Анджелика.
Да, Картър.
Съжалявам, ако прозвучи ужасно, но
не сте ли вече на години, за да се катерите по огромни планини?
"На години". Това вероятно е начин да преценим.
Била съм там. - Наистина ли?
Изкачих се на 26 000 фута преди да се върнем.
Наистина?
И как е? - Най-вече студено.
През деня небето е по-скоро черно, отколкото синьо.
Няма достатъчно въздух, за да се отрази светлината.
Но през нощта...никога не си виждал толкова много звезди.
Изглеждат толкова близо, сякаш можеш да ги докоснеш...и са толкова ярки.
Те са като малки дупки... на небосвода.
Чу ли го?
Какво?
Четох разказа на един мъж, който е стигнал до върха.
И стоейки на върха на света,
той е усетил тази дълбока тишина.
Като че ли всички звуци изчезнали.
И тогава го е чул. - Кое?
Звука на планината.
Казва, че като че ли е чул гласът на господ.
Никога преди не съм правила това.
Това звучи като клише, но...
Имам стая на горния етаж.
Ами...
Искам да кажа...аз...
Оценявам го, но...аз...
Тя е голяма късметлийка.
Ами, мисля, че аз съм щастливецът.
Браво.
Том...има три неща, които трябва да запомниш, когато остарееш:
Никога не пропускай банята.
Бъди неуморен.
И никога не се доверявай на лоши хора.
Ще си спомня, когато стигна тази възраст.
Добре.
Хайде да си ходим. - Какво?
Искам да си ходя сега. - Но...мислех...
Ами копринените костюми?
Много умно, Едуард.
Откъде знаеш, че не бих минал с него?
Не знаех.
Гордея се с вас.
На никой не му пука какво мислиш.
Америка.
Хей, Томи, това не е пътят за Креншоу.
Има злополука на десета. Ще минем по крайните улички.
Защо а...?
О, господи.
Той няма да я изпуска от поглед, в скучай, че решиш да...
Твоя ли беше идеята, Том? - Не, моя беше.
Аз му казах. - Ти си му казал?
Хай, чакай малко. Едуард...чакай малко.
Едуард...от какво толкова те е страх?
Това, че съм ти разказал историята си, не означава, че си част от нея.
О, като дамата в бара?
Това е различно. - Кажи ми защо да е различното?
Защото е различно! - Кое е различното?
Нямаш си и на идея кой съм аз!
Изградих бизнес за милиарди долари от нищото.
Президенти са искали съвета ми, вечерял съм с кралски особи.
И какво, трябва да се преструвам,
че това пътуване означава нещо за мен?
Че ще ме промени?
Как трябваше да се държа, Картър? Да почукам на вратата,
а тя да ми каже, че е изненадана и ядосана.
А аз ще й кажа колко я обичам и колко ми липсва.
И...между другото, скоро ще съм мъртъв,
затова те намерих, за да не умра сам.
Всеки се страхува да умре сам. - Аз не съм всеки!
Това трябваше да е забавно.
Това беше всичко.
Не, няма да се качиш. Извикай такси.
Благочестиви господи, искаме да ти благодарим за този ден,
че събра семейството ни отново заедно.
Господи, благодарим ти
за завръщането на моя съпруг и техен баща.
Плаче ли? - Не знам.
Винаги е бил толкова весел.
Чакай малко, имам нещо за нас. Не бях сигурна, че ще ми потрябва.
Знаеш ли колко време мина? - Дали знам?
Е, по-дълго от това.
Знаеш ли, чувствам се като тийнейджър.
Като първият ни път.
Ако бяхме тийнейджъри, никога нямаше да слезем във всекидневната
Спомням си първия път. Не стъпвахме на пръсти.
Беше върху мен като...
Това!
Картър? О...играеш си на криеница. Добре.
Картър!
...в резултат на което активите са се повишили,
следва продажбата на центъра за възстановяване на Филипс медикал.
Господин Коул...господин Коул?
Чел ли си някога "Божествена комедия"?
Извинете, сър?
"Божествена комедия", пътуването на Данте Алигери в ада.
Може би трябва да направим почивка.
Не ни трябва почивка, в ремисия съм.
Аз съм дяволско медицинско чудо.
Само ви попитах дали сте чели някога "Божествена комедия".
Сър, телефонно обаждане.
Томи, не сега.
Наистина мисля, че трябва да се обадите.
Каква е прогнозата?
Има метастази в мозъка.
Мета...? Може ли да се оперира?
Шансовете не са такива, каквито бихме искали.
Господи... Исусе...
Как е? -Добре е.
О, поиска да ти дам това.
Предположих, че трябваше да изчакам до..., но после си помислих...
Никога преди не се е вслушвала в мен.
Защо промени печелившата комбинация?
Изглеждаш ужасно, Рей.
Благодаря. - Как се отнасят към теб?
Граховата супа си е все така гадна.
Ще поговоря със собственика. - Направи го.
Може ли малко вода?
Не може да пиеш вода, ще ти донеса малко лимон.
Още ли пиеш онова измислено кафе?
Какво? Какво те прихвана?
Прочети го.
"Копи Люуак е най-скъпото кафе в света.
Въпреки че някои го категоризират като "твърде добро, за да е истинско".
В суматрийското село, където се отглежда кафето
живее порода дива дървесна котка.
Тези котки ядат зърната, смилат ги
и след това ги изхвърлят в изпражненията си...
Селяните събират изпражненията и ги обработват.
Кафето е комбинация от зърната и стомашните сокове на котката,
които придават уникалния вкус и аромат на Копи Люуак".
Майтапиш се, нали?
Не разбирам котките.
Имаш ли химикалка? Дай ми химикалка.
"Да се смея докато заплача".
Не е завършен.
Не е само за един човек.
Боя се, че ще трябва да е за един човек.
Готови сме.
Ще съм тук, когато се върнеш.
Звучи добре.
"Скъпи Едуард,
през последните няколко дни се лутах напред-назад, опитвайки се да реша
дали трябва или не да пиша това.
В крайна сметка решиш, че бих съжалявал, ако не го направя,
така че, започвам.
Последният път, когато се видяхме си разменихме не много хубави думи.
Това със сигурност не беше начина, по който исках да свърши пътуването.
За което смятам, че аз съм отговорен и съжалявам.
Но честно казано, ако имах шанс, бих го направил отново.
Според Вирджиния е заминал непознат, а се е завърнал един съпруг.
Това го дължа на теб.
Няма как да ти се отплатя за всичко, което направи за мен.
Затова по-скоро ще те помоля да направиш нещо за мен:
Открий радостта в живота си.
Веднъж каза, че не си всеки.
Ами, това е така. Ти със сигурност не си всеки.
Но всеки е някой.
Свещеникът ми винаги казва, "Нашите животи са като потоци,
които се вливат в една и съща река
водеща към небесата в мъглявината зад водопада".
Здравей, миличка.
"Намери радостта в живота, Едуард".
"Да целуна най-красивото момиче на света".
"Мили приятелю, затвори очи
и остави водата да те отведе у дома".
Добър ден. Казвам се Едуард Коул.
Не знам какво казват повечето хора в такива случаи,
защото, честно казано
се опитвам да ги избягвам.
Най-просто казано, аз го обичах
и ми липсва.
Картър и аз видяхме света заедно.
Изумително е, като си помисля, че само преди три месеца
ние бяхме напълно непознати.
"Да помогна на непознат за добро".
Надявам се да не прозвучи егоистично.
Но последните месеци от живота му
бяха най-хубавите за мен.
Той спаси живота ми и го разбра преди мен.
Дълбоко се гордея...
Този мъж реши, че си струва да ме опознае.
И накрая,
смятам, че си дарихме радост един на друг.
Така, един ден
когато поема към вечното си жилище
и ако се случи да се събудя до порта...
ще се надявам Картър да е там,
за да ме подкрепи.
И да ме въведе от другата страна.
Едуард Перимънт Коул почина през май,
в един неделен следобяд и небето беше ясно.
Беше на 81 години.
"Да съм свидетел на нещо велико".
Дори сега не мога да твърдя, че разбирам цената на живота.
Но мога да ви кажа едно...
Знам, че когато умря, очите му бяха затворени,
а сърцето му открито.
И съм съвсем сигурен, че беше щастлив във вечния си дом,
защото беше погребан в планината.
А това беше противозаконно.
Синхронизация: changebg http://hd-torrents.org