Oziris811 ви пожелава приятно гледане
Печените мошеници се кълнат, че като си в затвора помниш
само два дни. Денят, в който влизаш...
Божичко. - И денят, в който излизаш.
Затворът във Вронки, Полша
Не тези момчета бих казал, че никога не са били в полски затвор,
защото не можеш да забравиш и секунда от престоя си
във варшавската наказателна система.
Не преставаш да си мислиш какво си направил,
че да се отзовеш там
и какво ще правиш, когато излезеш
и с кого ще се оправяш.
Мисля, че трябва да има предателство, преди да осъзнаеш,
че истинската валута в света не са парите... а доверието.
Здрасти. Предполагам, че съм отгоре, а?
Защото, ако няма доверие...
Боже.
Какво друго ти остава?
ИЗКУСТВОТО НА КРАЖБАТА
ВАРШАВА Три дни по-рано
За пояснение. Няма такова нещо като последен удар,
но в Полша бяхме много близо до това.
Правехме обикновена замяна,
използвайки стандартна база за измамата.
Първо имате нужда от жертва. Сташ: Мишената
Сташ Бартковяк беше като всички други:
богат, корумпиран и определено много опасен.
Е, Сташ беше взел откраднат Гоген от галерия в Осло
от някакви крадци и естествено искаше да провери
произхода на картината. Но това, което не знаеше беше,
че човекът, към когото се обърна беше Ники Калхун. Ники "Мозъкът".
А Ники Калхун беше моят полубрат.
Всяка група има нужда от човек с идеи. За нашата беше Ники.
Пади Маккарти, беше нашият справочник. Пади "Справката".
човекът, който познаваше всеки, който ти трябваше,
а Ги Де Корне беше нашият фалшификатор. Ги "Драскачът".
Най-добрият художник, когото познавам.
Имаше времена, в които, ако попитате някой от бранша,
кой е най-добрият зад волана наоколо,
гарантирам, че щяхте да чуете името Крънч Калхун.
Крънч "Моториста". Това няма нищо общо с факта колко бързо карам,
а е свързано с доверието,
защото без него настава анархия.
Харесва ми сакото. - Дрехите говорят много за човека.
Така казват. - Не съм сигурен, Ники. Погледни Ги.
Единственото, което разбирам от впитите му бели панталони е,
че не е обрязан.
Не разбирате от мода. - Дебелаци. Вижте се.
Дебелаци? - Жените подлудяват по това...
Момчета! Ето ги!
Ще се видим в лабораторията, Крънч.
Не пипай картините, момче. Всичко е със сензори.
Харесват ми анцузите.
Момчета, запознайте се с професор О'Конър.
Докторе, това са момчетата.
Както споменах доктор "О" е дискретен.
Много дискретен, господа.
Пол Гоген. "Таитянският плаж" от 1893.
Картината е крадена, но дали е истинска?
Не видим. Ще направим сканиране на плътността.
Какво е това сканиране?
Аз не разбирам много, но докторът знае най-добре.
Добре. Супер. Значи в бара влиза един тип с маймуна...
Какво е това? - Кое?
Не, не, не, не. - Какво има?
Още червено, още червено. - Не, не, не, не.
Моля те, Ги, не го прави. Убиваш ме. Еднакви са. Просто смени рамките!
Работата ми винаги е точна. - Мамка му, Ги! Престани! Еднакви са!
Просто ги смени! - Работата ми трябва да е перфектна!
Имаш пет минути.
И аз казвам: "Търся Марио".
А хлапето казва: "Има хиляди Марио в Неапол".
А аз казвам: "Да, но този е престъпник".
А той отвръща: "Две хиляди".
Ги, Ги.
Ги! Ще убият Ники и Пади, ако не се върна навреме!
Имаш десет секунди, Ги. Това е. Десет!
Девет, осем, седем, шест, пет. Слагай я!
Три, две, една. Сега! - Довиждане.
Мамка му!
Копеле!
Естествено казвам на турска проститутка: "Взимам две".
Някой от вас да е украинец?
Не? Добре.
По дяволите!
Добре, добре... Да видим!
Това е оригинален Гоген, момчета. Безценна картина.
Не мога да повярвам.
Тук има милиони долари в картините, а ние не правим нищо.
Зарежи, приятел. - Ние сме в Полша!
Можем да правим каквото си поискаме.
Ники, Гоген струва повече от пет зали с картини тук,
а всички те са с аларми. - Будалкаш ли ме?
Няма аларми.
Има аларми.
Господин Бартковяк, кърви ли ви палецът?
Обръщай!
Да се разделим, момчета!
Влак за Берлин. Десет сутринта. Рано и светло!
По дяволите!
Тръгвай! Ето! - Накъде да...
Не натам!
Катастрофата беше чист късмет.
Ченгетата довтасаха, преди Сташ да го убие.
Казах ли ви вица за...
трите проститутки и смачкания пъпеш?
Искаме само картината. Една картина, един арест.
Може да си ти, или някой друг.
Имаш досие в Европа, което значи присъда от 20 години.
Да сключим сделка, а? Картината и изкупителна жертва.
Разбрах, че за Ники, бях просто елементарна математика.
Него го чакаха 20 години, а аз имах чисто досие.
Не мога да го виня за това,
но мога да го мразя.
Боже.
7 години по-късно /5.5 при добро поведение/
Е, прибирах се в къщи,
а не можех да се върна към предишния живот.
Доверието беше изчезнало, групата я нямаше.
Всеки бе поел по своя път.
Случайно срещнах едно момиче.
Някой, на когото да разчитам. Лола "Чаровницата.
Дори да не можех,
не беше най-лошия човек, с когото напоследък съжителствах.
Но можех да разчитам на Френси. Френси "Новакът".
Френси е младежът, когото хванах да краде тасовете от пикапа ми.
Повечето хора биха повикали полиция, но аз го взех на работа,
защото винаги трябва да се доверяваш на съдбата.
Заинтригувай ги, Крънч.
Единственият начин да привлечем тълпата утре е, ако се гмурнеш.
Не, това няма да стане. Няма да се повтори.
Боли ме като го казвам, Крънч, но единствената причина
привлякла хората тук, е надеждата, че ще си разбиеш главата.
Трябва да разбиеш мотора. Това трябва да направиш.
188 шева, 26 счупени кости.
Общо 12 мотора. Три пъти в кома.
Два пъти официално обявен за умрял...
Ще ти дам 700. - Неповторимият Крънч Калхун!
Ще ти го кажа ясно, защото не вярвам на ушите си.
Очакваш от мен умишлено да се гмурна, да рискувам живота си
за 700 кинта?
1200. - 700.
1100. - 600.
800. - Става.
Повикай линейка.
Дами и господа,
да дадем на стария Крънч минутка за концентрация,
защото се подготвя да мине през огнения обръч!
За колко се спазари тя? Кажи ми, че са поне хиляда.
Не, 800, затова се откажи, Крънч.
Аз ще ти платя 800, за да не го съсипваш.
Ако ти имаш 800, значи много ти плащам.
Не го прави, човече.
Всичко ще е наред, Френси. Освен това,
"Съдбата помага на смелите." - Кой го каза?
Върджил. - Ясно.
/"Валкириите" Вагнер/
Клоун с цвят на бонбони наречен Сънчо
всяка вечер на пръсти идваше в стаята ми,
за да поръси звезден прах и да ми прошепне
"Заспивай. Всичко е наред".
Затварях очи
после отпътувах
в магията на нощта
и тихо си казвах:
"Усмихни се и се моли,
както правят мечтателите".
После заспивах...
Квебек
Извинете, господине. Съгласен ли сте на доброволно претърсване?
Насам, ако обичате. - Лош късмет, шефе.
Благодаря.
Правилата са същите, като преди. Говориш, когато ти кажа да говориш,
а когато не кажа, не говориш. - Не ми викай. Не съм ти куче.
Казах ли да говориш? Защото не помня да съм казал.
Още колко пъти трябва да върша вашата работа,
преди да си изплатя така наречения "дълг към обществото"?
Предупреждавам те. Ако ме направиш да изглеждам глупаво, ще те смачкам.
Предполагам беше горещо. - Да, малко.
Започваме с "доброто и лошото ченге". - Аз не съм ченге.
Добре. Става ли "доброто ченге да прави каквото аз кажа"?
Ти не си ченге.
Поправям те. "Пол" го има в Интерпол и в полиция.
Тогава къде ти е пистолетът? - Не ми трябва.
Разполагам с нещо по-опасно от пистолет.
Свирка, с която да привикаш истинските полицаи,
когато има извършено престъпление? - Не. Всъщност е химикалка.
А с нея мога да отменя помилването ти.
Затова вземи да млъкнеш и се води по мен.
Къде е скапаната картина, шибаняк?
Бик "Кибритлията" - Аз съм агент Бик.
Това е помощникът ми Самуел Уинтър. - Уинтър "Информаторът".
Познавам Сам. Сам, какво правиш с Мръсния Хари?
Нали знаеш как правят екипи от атлети и изостанали деца?
Да. - Е, това е нещо подобно.
Преди две седмици, тази картина: "Модел, гледан отзад"
от Жорж Сьора е открадната от колекционер в Мексико сити
от жена, която държахме под наблюдение.
Ясно. Никога не съм виждал тази жена...
преди вчера. - Да ти приличам на някакъв клоун?
Клоуните поне опитват да са смешни. Ти неволно изпадаш в истерия.
Затвори си човката и отвори проклетото куфарче.
Казва се "Tio Puno Loco".
В превод означава "Лудият юмрук на чичо".
Ако ме извините, господа, ще ходя на водни ски...
Сядай! Уинтър, това не е поантилизъм.
Всяка картина разказва по една история.
Всяко добро изкуство разказва истории.
Тази тук разказва две.
Да речем, че спират Ники на митницата.
Намират само боклук,
а не някакъв шедьовър.
Разтвор на ацетат разтваря горния акрилен слой.
Обелвате го от гърба и се показва оригиналната маслена картина.
Какво е това, по дяволите?
Прекрасна картина. Очарован съм, че е част от колекцията ми.
Приятен ден, момчета.
Къде е Сьора? - Отдавна я няма.
Съни. - Да. Как мина?
Стана. - Лош късмет, шефе.
Донесе ли парите?
Заповядай.
Доста е лекичък. - Защо не го отвориш?
Съжалявам. Извинявай, че ще те ударя
с оловна тръба. Какво, по дяволите...
Крънч, скъпи, свършихме леда. - Да, добре.
Благодаря, Крънчи. - Чао, приятелчета.
Лед? Лед за 50 долара? Сега е зима!
Крънч, тя дори не се опитва... - Щастлива жена, щастлив живот, нали?
Щом казваш. - Не знам, Френси.
Като млад си мислех, че ще правя историята,
а не, че ще седя и ще я чета.
По дяволите! Мислех, че ще стана велик човек.
Добре. Ти не си...
стереотипно велик като Александър Велики,
но си велик като... велик като... като...
Ти си велик!
Великите не се потрошават за няколкостотин кинта.
Великите мъже не пропускат шанса.
Някъде по пътя аз...
аз пропуснах шанса си, Френси.
Вероятно през цялото време съм се взирал в него и просто...
го пропуснах.
Боже, колко си се сдухал. Скапан трошач на кости.
И какво сега? Ще ходиш да продаваш застраховки, или?
Просто се стегни и горе главата, моля.
Остави на мен.
Денис Калхун?
Кой пита?
Шибаният Съни. - Звучи точно.
Крънч, един тип с превръзка на окото иска да те види.
Спокойно, човече! - Къде е скапаното ти братче?
Точно щях да преглътна всичко, когато се сетих,
че Ники беше споменал, че има брат.
Боли, мамка му!
Боже Господи! Какво? Да не си пират?
Чакай! Не знам къде е Ники, ясно?
Той каза, че работиш с него. - Това беше отдавна.
Виж сега. Скатал съм 300 кинта там, в спалнята.
Всичките са за теб. Човек като теб може би предпочита дублони...
Не съм никакъв скапан пират!
Аз дори не говоря с Ники. Мразя го.
Ето какво. Искам 30 бона,
или скапаната картина. - Каква картина?
На Сьора. - Какво?
Сьора! - Какво?
Жорж Сьора, невеж тъпак!
Семенцето на френския постимпресионизъм.
Бащата на поантилизма. Ето този Жорж Сьора, скапан бабуин.
Сега... искам 30 бона, картината,
или получаваш куршум в скапаната си глава!
Крънч, наред ли е всичко? - Да.
Какво... какво става всъщност?
Нищо. - Какво?
Един пират е насочил пистолет към главата ми.
В тоалетната съм. Какво мислиш, че правя, Френси?
Добре. Извинявай, че попитах!
Няма да си тръгна без 30-те бона.
Съжалявам, Синдбад, но не мисля, че скапания бутафорен мускет
изобщо може да стреля.
С други думи натискай спусъка, защото нямам нито картината,
нито Ники, нито скапаните 30 бона!
На кого е шибаният мотор отвън? - Чакай малко, човече.
Какво, по дяволите... - Какво става?
Ники се е завърнал. - Какво?
Аз също се връщам. - Какво стана, по дяволите?
Съдба! Намеси се съдбата.
Детройт - Чичо Пади.
Как си, момче? Още ли си жив?
Искаше да знаеш кога ще съм готов да се върна към работата.
Е, готов съм.
Ниагарският водопад
Гражданство? - Разнородно.
Нещо за деклариране?
Нищо, освен неугасващата ми любов към теб, красавице.
Отбийте в страни.
Пади?
Какво е това? - Сьора.
Ако поне малко е близо до истината, Пади ще направи пари.
Истинска е.
Надявах се Пади да я продаде заради мен.
Аз съм Ники... - Знам.
Ясно.
Ще бъдеш ли любезен да ни оставиш малко насаме с брат ми?
Откъде е този белег? От мотор ли?
Не. - Добре, човече.
Сигурно си Френси, а?
Пади Маккарти, но за теб съм чичо Пади.
Значи са станали на кълбета. Как върви?
Разбрах само думата "Френси".
Бият се, нали? Толкова си приличат двамата.
Буквално изобщо не си приличат. - Да, от различни майки са.
Отраснали са в различните краища на страната.
Баща им беше като Джони Епълсийд по отношение на спермата.
Гнусотия.
Остаряваш, Крънч. Никога не е било толкова лесно.
Виж, ако ти се извиня, би трябвало да забравиш за това...
Извинение? Ти ме изпрати в затвора, човече.
Именно. Дължа ти услуга. - Не, Дължиш ми 5 и половина,
но в момента просто искам да се върна на работа.
Ами да го направим. Да се върнем към работата.
На практика така ти се извинявам.
Престанахте ли да се закачате един с друг, момчета?
Човече, иска ми се да не употребяваш тази фраза.
Е, може ли да се върнем към работата?
Не, Пади, няма да помогна на Ники да продаде картината.
Това няма нищо общо с картината на Ники,
а между другото, Денис, той ти е брат и някой ден
ще трябва да му простиш. - Не ме наричай Денис, моля те.
Ти, Ники, ще си понесеш последиците от това, което стори на Денис.
Лично ще се погрижа. - Ще ги понеса.
Въпреки това не искам да работя с Ники, Пади.
Просто чуй историята, преди да кажеш "не", приятел.
В тази история има голяма поука. - За колко голяма поука говорим?
Милион и половина.
Господи.
Преди две седмици някой потропа на вратата ми.
Преди две седмици. Преподобният "Посредникът"
Джулиус Фридман. Чувал си името. - Само слухове. Чувал съм историите.
Джулиус Фридман "Купувачът"
Особеното при неговата колекция е, искам да кажа,
ако беше публично достояние стрелката щеше да спре
на сто от големите кражби на художествени творби.
Повярвай ми. Виждал съм я.
Така, че Фридман ме попита дали съм чувал за библията на Гутенберг.
Гутенберг изобретява печатарската преса през 1440,
а тя променя всичко.
Първата книга, която отпечатва, е библията на Гутенберг,
Мона Лиза на всички книги. Най-ценната книга в света.
Спри малко. Не можем да откраднем библията на Гутенберг.
Няма да крадем библията на Гутенберг.
Втората отпечатана книга на Гутенберг е, да го наречем
извън вярванията на църквата.
Евангелието на Яков. - Това е легенда.
Църквата опитва да погребе това евангелие
още преди времето на Константин.
За Фридман това прави Евангелието на Яков още по-безценно.
Значи свиваме безценната ти книга, доставяме я, и правим камара кинти.
Работата е там,
че вече е открадната.
Амстердам
Значи миналия месец в галерия Вандерлус, в Амстердам,
за малко да пипнат нашия човек.
Някакво ченге го видяло да се промъква през прозореца.
Как така не съм чул, че такава известна книга,
за каквато говориш, е открадната? - Никой не знае, че е открадната.
Разменихме я с фалшива.
Никой няма да разбере, че я няма... до събота.
Ето тук се намесваме ние.
Пренесли са книгата по въздух от Европа до Канада.
От 9.11 вече нищо не можеш да вкараш по въздух в Америка.
Трябваше да се прекара с кола от Монреал до Детройт,
но шофьорът се е полакомил и заедно с книгата
е опитал да прекара един пакет хашиш.
Арестуват нашия човек и слагат евангелието на склад,
като в събота ще дойде експерт.
Който и да е експерт като погледне книгата
ще разбере, че това е оригиналът на Гутенберг.
Това значи, че Евангелието на Яков
ще бъде заключено зад много ключалки с много ключове,
което значи, че Джулиус Фридман никога няма да го помирише пак.
Взимаме библията и я закарваме в Детройт.
Получаваме милион и половина. Това е положението, момчета.
Майтапиш се, нали?
Първо: Никога не съм чувал за Евангелието на Яков
и второ - нямаме екипировка,
за да обираме международен граничен пункт.
Вижте! Има охрана. Камерите са навсякъде.
Ще ни трябва месец планиране и умения, които не притежаваме!
Забравете! В случая не сме в "А" група, момчета.
Бих казал, че сме някъде в "Д" за такъв тип работа.
Мислех, че имаш нещо реално, Пади.
Аз не участвам. - Крънч...
Остави го, приятел. - Аз ще се оправя с него.
Да вървим, момче.
Сър, казвам ви, че се случва.
Какво се случва? - Пади е тук, Ники е тук
и всички просто случайно са близо до града, в който живее Крънч?
А знаем, че Крънч отчаяно се нуждае от пари.
Сър, става въпрос за Сьора.
Искам да позволите да се наблюдава всеки граничен пункт,
от който влизат в страната еднодневни туристи.
Искам екип за пълно наблюдение, трябват ми хора, трябва ми оръжие.
Няма начин да получиш оръжие. - Добре. Без пистолет.
Хайде де! Спри малко!
Да се поуспокоим. Много си сприхав.
Да, това причинява затвора на хората.
Нека добавя "полски затвор". Хич не е смешно.
Извинете ме.
Не мога да повярвам, че продължаваш да го правиш.
Кое? - Това.
Поддържам форма. Слушай...
Истината е, че знам, че си кът с парите
и нека да кажем, че хипотетично,
се чувствам задължен и искам да се отплатя,
затова правим това нещо с Пади и ще ти дам и 10% от моя дял накрая.
Нещо като "извинявай, че те прецаках". Разбираш ли?
Здравей, момиченце. Как се казваш?
Робин. - Така ли? Много сладко име.
Всичко, което излиза от устата ти са празни приказки.
Как можа да го кажеш? - Боже, и аз не знам.
Може би, защото току-що обра девет годишно китайче.
Би трябвало да има етика, Ники! Никога не кради от добрите и бедните!
Никога не слагай парите преди честа си и не предавай семейството си!
Естествено това може да са само глупости,
с които се самонавиваме, за да спим спокойно през нощта.
Може би са конски фъшкии, с които се ласкаем
че сме над другите крадци и бандити по света,
но аз вярвам в тях, Ники!
А ти току-що нагази във всичките тези фъшкии.
И сега...сега... имаш конски фъшкии по обувките.
Ти... просто... имаш фъшкии по обувките.
Аналогията ти е убийствена. - Може би. Разбра какво имах предвид.
Какво трябва да направя, за да ти се реванширам?
Ти си един алчен и подъл негодник, който ще се пробва
в секундата, в която намери пролука. - Няма пролуки.
С теб винаги има, човече. Винаги се подсигуряваш, винаги шикалкавиш.
Мислиш, че всичко това е, заради парите ли Крънч?
Е, имам новини за теб.
Пак си помисли.
Би трябвало така да ми излезе по-евтино.
Само защото се е извинил, не значи, че се е променил.
Все едно искаш да се напиеш. Това не те прави алкохолик.
Мамка му. Лола. Лола. - Да, здрасти.
Чупка. Искам да говоря с Крънч.
Какво правиш с него? - Ники ми каза, че си се отказал.
Да. - Аз му каза, че пак си в играта.
Забрави. Тази работа смърди. - Крънч! Трябват ни пари.
Как ще си платим сметките? - Много е добра.
Значи ти я накара да прави това, а? - Не. Крънч има нужда от това.
Аз му трябвам.
Това са братски отношения. Няма да го разбереш.
Е, това, което разбирам е,
че това е моят човек и той няма нужда от теб.
Е, трябва му някой, който да го спре да си троши кокалите за 800 долара.
Пази се.
Добре. Ще го направя, но ще стане по моя начин.
Какво си намислил?
Да кажем, че нещата ще бъдат малко по-шумни.
Тук ще ударим с мотора. В същото време, Френси изскача
от нашия гигантски керамичен троянски кон,
в който ще има останал кислород поне за 3 минути.
Пади има грижата за охраната, след като се спусне
през тавана и смени котешкия си костюм,
а Ники вече ще се е оправил с главния вход
с помощта на едно кило чист американски ТНТ.
Влизаме и излизаме за 4.25 минути.
Това вероятно е най-лошия план в цялата световна история.
Просто ни трябва компютърджия!
Крънч, няма такова нещо! Няма такъв тип,
който да направи видео, за да заблуди охраната, че всичко е наред,
докато крадци в котешки костюми се спускат от тавана.
Между другото мисля, че времето, в което чичо Пади
е обличал черно трико, отдавна е отминало.
Колкото до троянския кон, дори не знам откъде да започна.
Бях сигурен, че си гадняр.
Извинявай, кой си ти? - Той ми е чирак.
Ясно. Сега магьосник ли си? - Майната ти, Ники.
Вижте. Преподобният има вътрешен човек.
Трябва да разберем кой е той. Чичо Пади,
искам да се обадиш на Преподобния и да научиш името на човека.
Викайте ми Понч. - Аз съм Ники. Пади, Френси, Крънч.
Това са някакви тъпи псевдоними. Звучите като шоколадови десертчета.
Къде е Туикс?
Чакай! Крънч Калхун?
Не! Пич!
Веднъж в Бъфало те видях почти да прескачаш 6 коли.
Това промени живота ми.
Слушай сега. Преподобният каза, че можеш да ни помогнеш за 10 000.
Изкушаващо е, но няма шанс. Вече 2 пъти му казах всичко, което знам.
Побърках се от нерви. Не ям, не дрискам, не спя от седмица.
Не съм вашият човек. - Ако беше нашият човек...
Ако бях веднага щях да опитам да забравя.
Има 12 камери. Цели 12. Това е една дузина камери.
Има ли в склада? - Не, но навсякъде другаде има.
Трима охранители, резервен генератор. Невъзможно е.
Това не го приемам. - Ами приеми го, Сникърс.
Винаги има начин.
Добре, слушайте. Ще ви кажа това, което казах и на Преподобния, ясно?
Повикахме експерт. Тя пристига в събота в 10.
Повече не ме търсете.
Каза "тя". Коя е "тя"?
Кой? - Експертът.
Олга Нещо си дълго.
Олга Нещо си дълго?
Олга Панофски-Сиенфуегос?
Нещо такова.
До скоро, Крънч.
Чакайте, защо... Коя е... коя е Олга с дългото име?
Непоправимо изгорял мост. - Беше опияняваща.
Благодарение на чичо Чукай Наред, нямаме шанс да се доберем до нея.
Защо да не можем? - Защото Увисналите Топки Маккарти
спа с нея, после спа и със сестра и. - И тя беше опияняваща.
Лоша работа. Олга можеше да ни помогне за малко пари.
Тя не беше монахиня. - Не, определено не беше.
Какво излиза, че има колко... десет експерта
в цялата страна, които могат да потърсят?
Пади вероятно е катурнал половината. Зарежи. Винаги има и друг начин.
Може ли да престанем да говорим за сексуалния живот на възрастните?
Добре. Измислих планът.
Не. Измислил си "план". Това не е диктатура, Ники.
Трябва ни фалшификатор. Да се обадим на Мръсния Ърни.
Мръсният Ърни? Не, ако ни трябва фалшификатор, ще звъним на Ги.
Колко е часът във Франция?
Ало? - Здрасти, Ги, Ники е.
Не те познавам, Ники. - Кучият син ми затвори телефона.
Хайде, дай го.
Ало? - Ги, тук е Крънч. Как си, приятелю?
Здрасти, Крънч!
А, чакай. Съжалявам, но използвах знанията си по френски.
Няма проблем. Френският ти звучи така, все едно кон ме рита в главата.
Говоря от телефона на Пади, затова дай по-кратко. Навит ли си за работа?
Ти работиш? С Пади?
Да. - С Ники?
Слушай. Всичко ще ти обясня ако дойдеш тук.
В Америка? Идвам. - Не точно в Америка. В Канада.
Е, светлата Америка.
Свържете се с Интерпол
Добре! Искате да хвърляте вещи? Хвърляйте! Добре!
Изобщо не ми пука! Копеле!
Добре! Хубаво! Не! Внимавайте с това! Не правете така, ясно?
Искам да видя къде е написано, че можете да хвърляте това!
Не! Не го пипайте. Това са 2000 долара...
Чист е. Първо Ники, после Пади, сега и Ги.
Казвам ти, че става нещо. - Това са глупости!
И го знаете! Знаете го! - Мисля, че е 10-32 /човек с оръжие/.
10-32? Опитваш се да ме впечатлиш с цифри?
Аз ще те впечатля с една: 52.
Говорят, че съм откраднал толкова милиона.
И аз има за теб: 1.
Помагаш ми да се оправя с това и излизаш.
Кълна се в живота на децата ми. - Виждал съм децата ти.
Ще си по-добре без тях. - Ти си влагалище.
Не можеш да познаеш кое е вагина,
дори да е метър и двадесет и да се взира в теб.
Ще те прасна в скапаната...
Мамка му! Интерпол. - Интерпол!
Не, не, не. Не поглеждай.
Няма начин това да е съвпадение. - Това не може да е съвпадение.
Какво ще правим? Каква е играта?
Ще говоря с него. - Не.
Той ще говори с мен. С теб няма да говори.
Казах "не"! - Интерпол е нещо истинско?
Няма да си отрежа скапания крак.
Пет минути. - Изчезвай оттук, Френси.
Крънч... Да, добре. - Веднага.
Крънч. - Сам?
Хора на нашата възраст би трябвало да са пенсионери.
Знаеш ли, че като чух, че работиш за другата страна,
просто... не можах да повярвам.
Кажи ми поне, че не са те опасали с жици.
Не. Не са ми слагали жици.
А видях и нещо от изобразителното изкуство.
Е... за какво мислиш, че си говорят долу?
Пак за изкуството, а? - Майка ми ме запали по него.
Винаги ни беше трудно, но тя се стараеше много.
Между раждането на децата работеше като барманка.
Когато бях на 10 или 11,
ме заведе в музея Виктория и Албърт в Лондон.
Там видях нещо, което взриви главата ми.
Това беше класически тип чаша за пиене направена от парче нефрит.
Просто чаша, но беше перфектна.
Тя ме накара да гледам всичко с други очи.
Търнър, Моне, Вермер, всички те държаха очите ми отворени.
Чувството, което изпитах, когато изкуството ме докосна ме изпълваше.
Започнах да изпадам в беди, когато пожелах да ги притежавам.
А ти... теб какво те кара да го правиш?
Парите. - Е, поне си откровен.
Винаги е добре да знаеш...
на кого можеш да се довериш.
Ще намеря тази картина.
Не защото искам ти и брат ти да загазите.
Просто искам да я задържа.
Я да те питам нещо.
Някога виждал ли си Синг-Синг отвътре?
Не. - Защото познавам доста момчета,
които биха искали да те чукат вътре.
Заплашваш ли ме?
Ще... Мамка му!
Беше като глътка чист въздух.
Добре изглежда, Сам.
Интерпол? Шибаният Интерпол?
Няма да вляза в скапания затвор! Не съм създаден за тези гадории!
Видя ли онези скапани въоръжени мъже?
Тези мокри макарони предотвратяват много малко изнасилвания в затвора.
Френси, кълна се в очите на майка ми,
че всичко ще е наред. - Няма как да го знаеш.
Трябва да ми се довериш. Виж. Откакто се завърнах,
за мен си като никой друг.
Е, може да се наложи да кажа някоя дума с "ф",
за да улесня нещата, но... Обичам те, човече.
Добре. Сега е мой ред.
Това сигурно е Ги.
Добре, Ги кацна току-що, но имаме малък проблем.
Интерпол. - Ясно. Добре. Ще се адаптираме.
Разбра ли?
Е?
Любопитен съм да разбера каква игра играеш.
И аз съм любопитна за твоята.
Трябва да четем една и съща страница.
Първо какво ще направим?
Първо ни трябва фалшификат. - Колко добър?
Достатъчно, за да заблуди окото.
Външно трябва да изглежда еднакво, а вътре няма значение.
Имаш четири дни.
Крънч, съжалявам, че се шегувах с троянския ти кон,
защото всъщност ще свърши работа.
Ще скрием фалшификата в наш троянски кон.
Нещо, което привлича вниманието. Пади, виж какво можеш да измислиш.
Имам на ум идеалното за целта нещо.
Не знам. Ти какво мислиш? - Изпитвам чувство...
на безопасност и страх.
Най-вече страх. - Странно е. Все едно, че те гледа.
Първо я галиш.
Ако си груб, ще се спука.
Ако си прекалено мек, няма да се поддаде на допира.
Точно така. Твоя е.
После трябва да вкараме нашия кон в техния корал.
Как? Нали каза, че на граничния пункт проверяват всичко.
Именно. Всичко, което влиза и всичко, което излиза.
Не можем да вкараме фалшификата, нито можем да изкараме оригинала,
Ще ги накараме те да го вкарат вместо нас.
Поне веднъж ще извлечем полза от опетнената си репутация.
Крънч ще накара да светнат червените лампички.
По стандарт се задържат 30 дни произведения на изкуството,
които нямат документи.
А понеже това е Крънч, осъждан арт крадец,
който превозва без нужните документи произведение на изкуството,
те веднага ще се обадят в галерията, от която е купено,
за да се уверят, че не е откраднато.
Но то ще си остане там, докато Крънч се появи
с доказателството за собственост, което имаме.
Знаем къде ги пазят.
Жабата е в дупката. - За какво говориш, по дяволите?
Шибаната огромна вагина вече е в граничния пункт.
Заради досието на Крънч ще повикат и Интерпол.
Но тъй като няма престъпление, не могат да ни пипнат.
Какво гледам, по дяволите?
Тя е метър и двадесет и се взира в теб.
А като дойде времето, как ще се оправим с Интерпол?
Те ще ни наблюдават и това трябва да го отработим.
Френси и аз ще ги разсеем, докато тече размяната в граничния пункт,
но най-важното нещо е, че трябва да се оправим с Олга с дългото име.
Пади? - Това наистина ще е трудно.
Нещата между Олга и мен загрубяха като мечешки задник.
Ще трябва да пропусне огледа, но важното е, че ни трябват формулярите.
Без тях нямаме достъп. - Утре започвам.
Скъпа Олга. - Не.
Не, не, не, не. Няма да го направиш.
Отне ми години, за да забравя. Ти си мъртъв за мен. Мъртъв си!
Не те моля за прошка. Бог може да прощава. Това му е работата.
Не можеш да ме контролираш. - Никога не трябваше да бъдем заедно.
Мразя те.
Ти разби сърцето ми и обагри душата ми.
Да ти го начукам. - Не, скъпа.
Аз ще ти го начукам
Готови ли сме да го направим?
Да действаме!
Просто... опитай се да се държиш естествено.
Да. Аз... не знам какво означава това.
Какво имаме тук?
Двама престъпника, една кутия, червена.
Обзалагам се, че вътре има нещо.
Тръгваме. Те потеглиха. - Благодаря. Нужно беше да го знам.
Моля те, продължавай да акцентираш на очевидното така, както се случва.
Даваш контакт. - Добре. Достатъчно.
Включваш на скорост.
Ужасно искам да те наръгам в лицето и в гърлото.
Без съмнение с вълшебната си химикалка.
Събота в 10 сутринта Ги влиза в граничния пункт.
Човече, моля те облечи костюм. Не се обиждай, но приличаш на мърляв елф.
Какво... е "елф"?
Предишния ден пунктът ще получи обаждане
от жена, която ще помислят за Олга.
Аз няма да успея, но ще дойде Филип, мой колега.
Здравейте.
Мисля, че си счупих зъб.
Предния ден Олга също ще получи обаждане от мъж,
което ще помисли, че е от границата.
Докато няма да имаме нужда от услугите ви,
естествено ще продължаваме да плащаме.
Да. Докъде стигнахме? - Ги е на другата линия.
Добре. Вътре съм. Как да разбера къде е?
Розово е и е един метър. Ти си французин. Ще го намериш.
Както каза Понч, в стаята няма охранителни камери
и Ги може да направи размяната.
Добре. Имаме един час.
Взе ли найлоните? - Взех ги.
Един? - Тук пише един чифт.
Един чифт? Това е като бельото.
Съжалявам, господин Язвителност,
няма да купувам камари скапани чорапогащници.
Мрежести? - Да.
Като сложим това на главите си ще заприличаме на вафли.
Направо страхотно.
Добре. Да тръгваме.
Да? - Свърших.
Добре. Крънч, ти си на ред.
Не. Нещо не е както трябва.
Добре. Тръгваме. - Какво правиш?
Обикновено така се прави. Престъпниците тръгват, ченгетата също.
"Престъпници", е съкратено от извършители на престъпление.
Довери ми се за секунда. Не пали колата.
Ама какво правим? Защо изобщо те слушам?
Заблуждават те. Както на летището в Квебек.
Границата. Те са на границата.
Вече не ни следят.
Обади се. Хайде, обади се.
Ники. Звукът е изключен.
Още две минути! Давай!
Приключих.
Опитвам, опитвам, така...
Ето! Започва се!
Това е човекът! Крънч!
Добре. Както в доброто старо време.
Да, в доброто старо време, когато ме предаде на ченгетата,
или в доброто старо време, когато едноок пират ми сви мотора?
Стига, стига, господа. Да пием за Яков.
За Яков! - За Яков!
И за Ники. Единственият по рода си.
Ти получаваш поклон, Ги. - Аз?
За четири дни да фалшифицираш 500 годишен шедьовър.
Да ти имах таланта, приятел.
Бях вдъхновен за усилията. Признавам, но не съм Ив Шадрон.
Кой е този Ив Шоу... - Остани, Крънч, това ще ти хареса.
Не. Тази история съм я слушал един или два пъти.
Отивам да пикая. - Стига де, Крънч.
Чакай. Кой е Ив Шмо-бо? - Ще ти разкажа за Ив Шадрон.
Това е история за вдъхновението.
Той е бил всичко, което се стремя да стана аз.
Майстор, легенда.
Толкова талантлив, че творбите му биха накарали и ангелите да плачат.
Той е истинският талант, който стои
зад най-голямата кражба на шедьовър в историята.
Кражбата на Мона Лиза.
Историята започва в Париж през 1911 не с Шадрон, а с един италианец.
Беден дърводелец на име Перужа, който няколко месеца преди кражбата
е работил по договор в Лувъра.
Тъй като вършел черната работа, научил много неща от "кухнята".
Например къде са входовете и изходите,
имената на охраната, смените и всичко подобно.
Това, което не знаел е, че наглед ненужната информация
ще се окаже, че е много важна.
Затова, когато договора на Перужа свършил,
започнал истинския му късмет.
Съдбата почукала Перужа по рамото.
Едуардо де Валфиерно. Престъпен гений.
Валфиерно поискал Перужа да открадне Мона Лиза
за 30 000 долара. По онова време са имали стойността на милион.
Предложение, което бедният дърводелец не можел да откаже.
Кражбата сама по себе си е отделна история.
Накратко. С малко късмет и хитрина, при хлабавата охрана
и ужасният недостатък, че е италианец, става чудо и той успява.
Дърводелецът открадва Мона Лиза,
а кражбата става водеща световна новина.
Както било уговорено той донесъл Мона Лиза,
а Валфиерно донесъл парите, но помолил за странна услуга.
Поискал дърводелецът да задържи за малко картината,
докато той организира прехвърляно в чужбина.
Перужа се съгласил и зачакал.
Чакал и чакал.
Неговата история приключва тук, а сега ще ви разкажа за Ив Шадрон.
Шест месеца преди кражбата,
Валфиерно възложил задача на Ив Шадрон,
най-великият фалшификатор в света,
да направи шест перфектни копия на Мона Лиза.
Тази херкулесова задача можел да изпълни само Шадрон.
След това Валфиерно отплувал за Америка,
намерил шестима от най-алчните колекционери
и ги попитал следното:
"Ако случайно попаднеш на Мона Лиза,
ще платиш ли 300 000, за да я имаш"?
Отправил въпроса шест пъти и получил шест отговора "да".
Валфиерно плаща на Перужа да открадне Мона Лиза.
Прекарва през океана перфектните копия на Шадрон
и събира 1.8 милиона.
Състояние извън границите на разбираемото.
Аржентина, 1912
Разбирате ли, трябвала му е само информацията от крадеца,
а не Мона Лиза.
Самата картина за него нямала стойност.
Това е историята на кражбата на Мона Лиза.
Когато я чух за първи път бях малко момче.
Оттогава знаех, че искам да имам уменията
да направя нещо толкова велико.
Точно затова се занимавам с тези неща. - Аз го правя за жените.
Добре. Ето какво.
Утре Преподобният си получава стоката, а ние си взимаме наградата.
За утрешния ден! - За утре!
Мамка му!
Господи, Света Богородице и вси светии.
В устата имам вкус на пепелник, киселина от батерии
и нещо като парфюм на стриптийзьорка. - Ще тръгваме ли за Детройт
да приключим нещата с Преподобния, или какво?
Да, правилно. Мятаме се в колата
като групата на Брейди и отпрашваме за Щатите, а?
Вече ме набелязаха, когато дойдох.
Да, мен също. - И мен.
Мен също не ме харесват много, затова какъв точно е планът?
Трябва ни някой с чисто досие. Твой ред е, Френси.
Аз ли?
Наистина ли? Защо съм сложил този боклук?
Защото Интерпол знае как изглеждаш.
Ясно, но амишите не яздят ли коне, или да карат каруци?
Ти си напреднал. - Не мога да го направя!
Дай най-доброто от себе си, партньоре, защото си ни нужен.
Виж, Френси, това не е кралска реч.
Ела тук. Имаш само две реплики:
"Отивам в Детройт" и "Нямам нищо за деклариране".
Ще се справиш.
Ще го чакам там. - Така ли?
Да.
Виж. Някой трябва да отиде до Детройт,
за да приключи сделката с Преподобния. - Ники, идвам с теб.
Ще се скрием в багажника и двамата. - В багажника?
Няма да се крия в багажник.
Тогава никой няма да отиде в Детройт.
Защото, ако си сам, когато вземеш парите,
никога няма да те видим отново. - Добре, човече. Добре.
Скачай, Френси.
Какво правиш? - Да, наистина. Какво правиш?
Надявам се да не се наложи да разберете.
Да, сър, но ако ми дадете... Сър, много сме близо. Просто...
Да, разбирам, че не би трябвало да участвам в акция, но това не...
Добре. Да.
Разбрахме ли се? Разбрахме ли се, а? Дочуване.
Добре. Просто трябва да започнем отначало.
Първи квадрат...
изкуството...
И ти плащат за това? - Млъквай!
Често ли усещаш как животът ти се изнизва покрай теб?
Дори не мога да бъда в една стая с теб!
Добре. Добре, Френси.
Имам идея.
Мисля, че можем да спечелим много повече пари от това евангелие.
Като притиснем Преподобния? - Не. Дори няма нужда да му го носим.
Добре, но не разбирам как това ще ни направи по-богати.
Когато Ги разказа тази история за Мона Лиза, аз се замислих.
Тук има паралел.
Супер. Паралел. Не се интересувам.
Слушай, не отхвърляй идеята само заради проклетията си.
Не се интересувам. - Изслушай ме!
Чичо Пади може да намери поне десет купувача,
а Ги може да направи копие от книгата за всеки от тях.
Ще се свържем с галерията да кажем, че книгата е открадната.
Това става заглавие на всеки вестник и бум.
Междувременно доставяме 10-те копия до 10-те купувача.
Всеки си мисли, че притежава оригинала.
Проклет да съм, ако не е перфектният план.
Да знаеш...
мисля, че можем да вземем по половин милион за книга.
Не, всъщност... двойно.
Знаеш ли колко прави това? - 10 милиона.
Правилно.
Добре, момчета, пристигнахме, затова бъдете тихи, ясно?
Успокой се! - Две изречения!
"Отивам в Детройт" и "Нямам нищо за деклариране".
Да, знам! Дръж се нормално. Бъди нормален. Дръж се нормално.
Просто се успокой. Спокоен си, Френси.
Ти си много спокоен тип. Не ме бива в тези неща.
Гражданство... - Казвам се Френси Тобин!
Прекрасно, синко.
Накъде си тръгнал? - Към Канада!
Вървиш в грешна посока...
Всъщност идвам от Канада. Къде оти... Детройт. Натам отивам,
а не... не към Канада, откъдето съм.
Нещо за деклариране? - Не. Няма... Нищичко няма.
Ще ти падне брадата.
Тя. Тя е защото... Аз...Аз играя в пиеса.
Как се казва пиесата? - Свидетел. Мюзикъл.
Свидетел с удивителен знак.
Сигурен ли си, че нямаш нищо за деклариране?
Пиесата е ужасна.
Имаш ли нещо в багажника? - Не!
Напълно ли си сигурен, че нямаш нищо за деклариране?
Моля? Да не мислите, че в багажника си превозвам контрабандисти?
Не! - В багажника на колата ми
има американски крадци и с тях сега минавам през границата.
Моля! Заповядайте и погледнете.
Вижте цялата престъпна дейност, която кипи в багажника ми!
Отворете багажника, господине.
Отворете... - Отворете багажника, отворете го.
Аз просто... - Ники, Ники, Ники!
Ето. Вдигнах ги, вдигнах ги.
Броим до три. - Наркотици?
А, не, аз съм добро момче. - Не, питам дали не ползваш...
Просто отвори багажника, моля. - Да. Добре.
Едно. Две. Три.
Добре! Готово!
Добре. По всичко личи, че можеш да тръгваш.
Просто трябва да ви кажа нещо. Харесвам "Хищникът" 2.
Е, нямам нищо против "Хищникът" 2.
Не е лош. - Добър е. Дани Глоувър.
Не можеш да сбъркаш. - Не.
Успех. - Да! Благодаря,
защото съм актьор. - Да.
Мамка му. Гадост!
Детройт
Ще го убия. - Изчакай си реда.
Излизайте! Никога вече няма да направя такава простотия!
Копеле! - Не, не! Чакай!
Какво е това, по дяволите? Стига! - Майната ти!
Майната и на двама ви! - Прецака се, човече.
Добре, добре, добре! Обещавам, че няма да удрям хлапето.
Добре. - Шибаняк!
Защо трябваше да го правиш? - Майната ти!
Трябваше да го направиш. Гордееш ли се със себе си?
Шибаняк! Шибаняк такъв! - Моля ви!
Как е бизнесът, човече?
Много е заспал, човече.
Добре. Какво е това място? - Офисът му е на третия етаж.
Мисля, че плаща три бона за цялото място.
Много плаща.
Това е златна възможност. Не го правя за мен.
Знаеш, че имам пари. Правя го за теб.
Само оставяме стоката, взимаме си прилични парички
и след пет минути се прибираме в къщи. - Дай ми причина. Поне една причина.
Добре. Откъде ще намерим пари да платим за фалшификатите?
За да фалшифицира една на Ги му трябваха 10 000.
Фалшификатите трябва да издържат въглеродна проверка,
експертните проверки и разни такива. - Десет бона на книга прави сто бона.
Мога да ги посрещна. - Имаш излишни 100 бона ли, Ники?
Да, имам.
Мисля, че приключихме. А от това можеше да стане нещо голямо.
Можехме да напишем историята.
Проклятие.
Добре. Да слезем долу и да поговорим за това.
Един милион на книга. Десет милиона, момчета.
Заинтересува ли се? - Разбира се.
Прекрасно. - Чичо Пади?
Мога да намеря десет купувача, дори повече.
Не, не, не. Да спрем на десет. Няма нужда да се лакомим.
Ги, кога можеш да започнеш? - Днес. Веднага.
Ще ми трябват може би 3 седмици, не... един месец.
Просто ми трябват пари. - Добре. 100 бона ще стигнат.
Не, не, не, не. Минимум 750 хиляди. - Току-що направи една за 10 000.
Не. Направих корица за 10 бона. Страниците са друго.
Ако искате да минат въглеродната проверка и експертни огледи,
750 хиляди. - Ще ни трябва ли въглероден тест?
При нашите купувачи е повече от сигурно.
Това е. Да се връщаме горе.
Добре, слушай. Мога да намеря 300 000. Но...
Какво? - Ще ми трябват няколко дни.
Ще ни трябват още 450. - Мога да събера 100 000.
И от мен 100 000.
Добре. Това са 500. Не ни стигат още 250.
Да.
Добре. Призори ще се приберем. Утре ще измислим нещо.
Добре.
Крънч. - Какво?
Колко пари имаш? - Нямам нищо.
Ако някога се наложи да ипотекираш къщата си...
Не, не, не и не, човече. Няма да го направя.
Къщата не. Това е всичко, което имам.
Ако направим това, ще можеш да си купиш 10.
Виж, просто...
Не знам... разбираш ли? Виж, трябва да го обмисля.
Искам да го обсъдя с Лола.
Ами не се мотай. Нямаме време за губене.
Не ми говори за изгубено време, Ники.
Знам какво искаш.
Това е добре, защото ще трябва да говориш с него.
Никога няма да ти даде всичките пари. - На мен не, но на теб ще ги даде.
На мен ли? - Той ти вярва.
А с парите ще можем да опашем целия свят.
Единствено ти не си наблюдавана от никого.
Френси също. - Френси не се е къпал от 6 седмици.
Хайде.
Ще можеш ли да го убедиш?
Това не е добре, не е добре. Тя те работи, Крънч.
Вероятно се чука с Ники. - По-спокойно, Френси, престани.
Просто трябваше да продължим. Искам да кажа, че той ти изстисква
стотици хиляди долара, Крънч.
Страхливците умират хиляди пъти преди наистина да умрат,
а смелите само веднъж. - Това Юлий Цезар ли е?
Да! Виж, знам как възприемаш Ники, повярвай ми.
Но това...
това ще бъде нещо, което всички ще запомним.
Господи, Мърфи.
Не си губиш времето. - Какво да кажа? Развълнуван съм.
Добре. Супер. Всички сме тук. Считано от утре няма да имаме контакт.
През това време Пади ще уговори продажбите,
Ги ще довърши книгите, Крънч ще бъде готов да ги експедира,
а Лола ще се оправя с парите.
След месец ще се видим в Амстердам.
Новината ще се появи, разпращаме книгите и ставаме богати.
Преподобният ще се вбеси.
Аз ще се погрижа за него. - Ще ти пратя номера му.
Добре, Ники, сега е моментът да го кажа.
Ако се готвиш да ме работиш по някакъв начин,
давам ти шанс. Не го прави и всичко е забравено, човече.
Без лоши чувства.
Крънч, съжалявам за случилото се.
Добре, аз прецаках нещата.
Бих искал да върна нещата, но не мога. Трябва да продължим.
Винаги си искал да направиш нещо голямо. Всички сме искали.
Това е нашият шанс. Хайде, човече, да го направим това като братя.
Добре, да го направим.
Добре. За успеха, а?
Правилно!
Да си вземем наградите.
Наистина спираща дъха гледка.
По дяволите. Мидж, как си с монетите?
Мръсният Ърни. - Ники!
Дай прегръдка! - Не си падам по прегръдките, Ърни.
Мидж, иди да се поразходиш.
Ще се видим в хотела.
Внимавай, Ърни. В този град проститутките не са от най-чистите.
Това е жена ми. - Съжалявам, Ърни.
Предполагам европейската мода е доста понапреднала...
Будалкам те, приятел. Тя е проститутка.
Е, какъв е планът?
Добре. Трябва да направиш 10 копия от евангелието.
Добре. - Същевременно,
Ги Де Корне ще е в същата сграда и ще прави същото.
Не. Той ме разболява. Работите му са толкова показни...
Забрави за него. Фокусирай се върху твоята работа.
Ето ключа за сградата. - Добре.
Книгите на Ги ще бъдат перфектни.
Ще минат въглеродния тест, експертните анализи, всичко.
Както и да е. Твоите копия не е нужно да минават тези въглеродни глупости.
Просто трябва да изглеждат убедително.
Това ще е много, много по-евтино. Кажи ми само защо?
Защо ти е да взимаш точната хартия като книгите на Ги?
Защо... защо ти трябва изобщо толкова да се напъваш?
Защото планирам да изпратя твоите десет копия от книгата
на купувачите, преди те да им изпратят своите.
Така с теб ще делим на две, а не с тях аз да деля на пет.
Ясно. Семейството си е семейство, но парите са си пари, а?
Да. Нека ти кажа нещо за семейството.
Ако Крънч имаше малко мозък в главата, щеше да направи същото.
Да, но те ще доставят техните книги
седмица, след като ти си доставил твоите.
Онези ще го разпънат на кръст, заедно с онзи мазен педал, Ги,
но после ще погнат теб, приятелю.
Няма да съм наоколо.
Да?
Ники, още ли искаш номера на Преподобния?
Прати го на съобщение, Пади. - Считай го за направено.
Да? - Здрасти, Преподобни, Ники Калхун е.
Какво? Ники Калхун? За какво ми се обаждаш?
Виж, просто исках да ти кажа, че книгата ти е в нас
да не се безпокоиш, но ще има малко забавяне.
Забавяне? - Да. С времето на доставката.
Някъде около месец.
Виж, не знам за какво ми говориш, по дяволите. Не ми се обаждай отново.
Слушай, ще дойда да се видим и ще обсъдим нещата. Какво ще кажеш?
Преподобни? Преподобни?
Не съм тук. Оставете съобщение.
Преподобни, отново се извинявам за закъснението.
Пътувам към Детройт, за да можем ти и аз да поговорим очи в очи.
Преподобни?
Мисля, че плаща 3 бона за цялото място.
Защо не съм чувал, че толкова известна книга е открадната?
Хайде, Пади. - Чуйте историята, преди да откажете.
Има добра поука в тази история. - Пади Маккарти.
Оставете съобщение. Ще се обадя. - Мамка му!
Специално евангелие.
Миналият месец от галерия Вандерлус...
Искам да съобщя за кражба. - Не разбирам. Ние не сме полицията.
Не, не, не, става въпрос за книга от вашата колекция.
Евангелие отпечатано на пресата на Гутенберг.
Мисля, че имате грешка.
Не, не, не. Това е Евангелието на Яков и то е фалшиво.
Проверете го. - Не мога.
Защо? - Нашият музей е за скулптори.
Нямаме нито книги, нито картини, има само скулптори.
Преподобният има човек вътре.
В събота ще дойде експерт. - Пади, кажи ни името.
Съжаляваме, но търсеният номер не се обслужва.
До скоро, Крънч! - Получава се, че...
Мамка му! - Има 10 експерта, които да потърсят.
Олга Нещо си дълго. - Ало?
Обажда се Ники Калхун. Виждахте ли се с Пади?
Какво? - Виждахте ли се с Пади?
Тръгна си преди няколко дни.
А Евангелието? От митницата поискаха ли да го провериш?
Евангелието? - Шибаното Евангелие на Яков!
Поискаха ли да направиш експертна оценка?
Какво?
И това е историята за кражбата на Мона Лиза.
Току-що отне 5.5 от най-хубавите години в живота ми, Ники.
Ники, ще си понесеш последствията за това, което стори на Денис.
Лично ще се погрижа. - Аз ще се погрижа за Преподобния.
Ще ти дам номера му. - Да?
Ники, още ли искаш номера на Преподобния?
Можем да напишем историята.
Моля оставете съобщение.
Лола, вдигни телефона.
Обади се! Имаме проблем!
Е, какво ми казваш? Не ми вярваш.
Не, че не ти вярвам. Престани.
Всички ме лъжат. - Никой не те лъже.
То е като... добре ще ти кажа... като Клавдий, заради парите ми.
Той е най-великият от всички римски император.
Знаеш ли как Клавдий е оцелял от най-бруталните владетели?
Как е надживял всичките луди убийци, които са му били роднини?
Как? - Правил се е на глупак.
Правил се е на глупак и е успял да заблуди всички.
Дори тези, които е обичал.
Бик.
Добре.
Ало?
4-26?
Добре.
Колко време планирате това нещо?
Помниш ли купонът на Лола с горещата вана?
Великите хора не пропускат шанса си. Аз пропуснах моя, Френси.
Вероятно през цялото време съм се взирал в него
и просто съм го пропуснал.
Значи всички са участвали в това, освен кльощавия ми задник.
Хората са предсказуеми, Франсис. Ти, аз...
Ако не беше така, щяхме да пилеем цялото си време
в опит да разберем какво ли са намислили другите.
Всичко, което аз направих, е да оставя скулптурата
и после да я прибера.
Просто засадих идеята и оставих другото на въображението му.
Събота, в 10 сутринта, Ги отива в граничния пункт.
Ги е на другата линия. - Добре. Вътре съм.
Да.
Имате ли заповед? - Не ми трябва. Аз не съм ченге,
но тези момчета са ченгета.
Доминик Калхун, получихме информация
която ни предостави вероятна причина за обиск.
Виж какво си имаме тук.
Жорж Сьора. "Модел, Изглед отзад", 1887.
От фазата на поантилизма.
Толкова е красиво.
Да, харесват ми тези малки точици.
Много артистично.
Взе ли го? - Да.
Къде ти е кобилката? - Ще дойде, Пади.
Дамата държи 750 000 наши пари.
Не знам, скъпи, може да е... Как му казвате? Нечестна кучка.
Стига, момчета, има си малко работа, ясно?
Каза, че има някаква изненада за мен. Просто закъснява. Това е всичко.
Просто трябва да тръгваме. Трябва да се махаме.
Да, Крънч, приятелю, обичам те, знаеш, че съм с теб,
но наистина си мисля, че тя се е изнизала.
Звучи като полицейска кола, която идва зад ъгъла, момчета.
Страхотно. - Какво?
Аз... аз ви видях да се карате в бара. - Така ли?
После каза, че можеш да го задържиш като осигуровка.
Сега ще те посоча със злоба. - Хубаво. Тогава аз ще вдигна ръка...
Добре, прекрасно.
Искате да кажете, че минахте през всичко това
само за да вземете от Ники 300 бона? - 300 бона? Опитай с 20 милиона.
На това място историята става интересна.
Преди две седмици тази картина е открадната
от колекционер в Мексико.
Съдбата, Френси. Съдбата току-що се намеси.
Искам да ни намериш нещо.
Чичо Пади може лесно да намери десет купувача.
Десет купувача ще намеря, вероятно и повече.
Разбираш ли? Трябваше ни само новината за кражбата.
Пади Маккарти се обажда. Имам нещо, което може да те заинтересува.
Истинска красавица.
Къде е Сьора? - Жорж Сьора, невеж тъпак!
Семето на френския пост постимпресионизъм.
Бащата на поантилизма.
Ето този Жорж Сьора. - Става въпрос за Сьора.
Това няма нищо общо с картината на Ники.
Ако това е близо до оригинала, Пади ще направи пачки.
Все още ни трябват 450 000. - Аз мога да събера 100 000.
Аз мога да дам 100 000.
Това е нещо, с което всички ще ни запомнят.
Десет фалшификата. От тях 7 вече са изпратени.
Това са двадесет милиона.
Наистина ми харесват тези обирджийски пинизи.
Внимавай! Това е оригиналът. - Чакайте! Пазите оригинала?
Онази... в стаята на Ники, за която знае Интерпол е фалшива?
Интерпол вече си мисли, че притежава истинската.
Просто искам да я задържа.
Как би се чувствал да живееш с това, Сам?
Мисля, че много ще ми хареса. - Когато я видиш за първи път,
кажи, че е истинска, независимо дали е така, или не.
Абсолютно, с положителност е истинска.
Браво, момчета!
Браво за костюмаря! Хайде де!
Точка за добрите момчета. - Именно.
Е, приятели, за мен беше истинско удоволствие.
Направи го, Денис. - Единствен по рода си, а?
Или написваш нещо, което си заслужава да се чете,
или правиш нещо, за което си заслужава да се пише.
Не изхарчвайте всичко наведнъж.
Печените мошеници се кълнат, че като си в затвора помниш
само два дни от престоя там.
Денят, в който влизаш...
И деня, в който излизаш.
А ти запомняш само последния,
щом има нещо, което те чака да излезеш.
Един портфейл, един часовник. - В деня на освобождаването ти,
не могат да проверяват кореспонденциите ти.
И това. Пристигна тази сутрин. Току-що влезе.
От кого е? - Не пише.
Никога не можех да съм сигурен, но имах вярата,
имах и доверието.
А ако нямаш доверие...
какво имаш изобщо?
Превод и субтитри: mia_one
Каква картина? - Сьора.
Чакай! Чакай! Какво? - Жорж Сьора, невеж тъпак!
Семето на френския пост постимпресионизъм.
Бащата на скапания... мамка му!
Семето на френския пост постимпресионизъм.
Бащата на поантилизма. - Семето на френския...
Семето на френския пост... постимпресионизъм.
И бащата на поантилизма - И бащата на поантилизма.
Семето на френския постимпресионизъм.
Бащата на скапания...майната им на скапаните реплики.
Жорж Сьора, невеж тъпак!
Семето на френския постимпресионизъм.
Бащата на скапания...
Вижте сега! Семето на френския постимпресионизъм
Бащата на поантилизма. Ето този Жорж Сьора, скапан бабуин.
Ето този Жорж Сьора, скапан бабуин.
Боже, ти си се сдухал. Какво си? Да не си Йори? Да не си Морисей?
Да не си скапания Уили Ломан? /герой на Артър Милър/
Скапан убиец на вицове. - Убиец на вицове?
Дори за теб, Френси, отказвам да стана убиец на вицове.
Е, да отворя ли вратата?
Отивам да отворя.
Разбрах.
Играя в пиеса. - Така ли?
Как се казва? - Амиш котки.
Как? - Удари ми котенцето.
Удари ми котенцето?
Чакай. Как се казва? - Котки.
Котките? - Котките. Котки или Котките.
Ясно. С брада? - Да.
Много е заспал, човече.