Чакай! - Какво?
А това?
Не, по-късно...
Пуши ми се.
Пуши ми се!
Добре, пуши!
Пуши колкото си искаш.
Не мърдай! Не се обръщай и няма да пострадаш.
Добро утро, Ник. - Добро утро, мадам.
Заповядайте и приятен ден.
Албер, как си? - Ник!
Здрасти, шефе. - Жан-Клод.
Как мина пътуването? - Много добре.
Тук как е? - Супер! Всички маси са запазени.
Колко посетители имахме снощи? - Над 150.
Барът беше пълен. - А музиката?
Бандата беше върхът. - Хубаво.
Албер, уиски с лед и малко вода. - Веднага.
Внимание, деца! Ето го и дядо!
Добро утро, мосю Макс.
А къде е Ники? - Горе.
Макс! - Точно се връщам от Бермудите.
Как мина пътуването? - Безинтересно - също като твоето.
Дай да те огледам!
Изглеждаш отвратително, как го постигаш?
Жан-Клод, подготви ни втора маса. - Веднага.
Разтреби малко.
Заповядайте и наздраве, мосю Макс.
Бермудските острови!
Господи...
Положението беше напечено. - Тъкмо няма да загубиш форма.
И при нас има промени.
Загубихме купувача. - Как така?
Лежи в месингов ковчег на 2 м под земята.
Разходите ми са за 20 хиляди, а и ми дължиш хонорар за 250 бона.
Мислиш, че ще те изпързалям? Че няма да ти покрия разходите?
Трябва да намерим друг купувач. - Разбира се.
Но тия неща стават бавно. Имай търпение!
Чакай малко!
Какво ще кажеш да прибавиш още 4 милиона към сметката си?
4 милиона? - Повече, от колкото си мечтал
и повече от спестяванията ни. - В какво си се забъркал?
Попаднах на нещо изключително - разкошна европейска антика,
озовала се в такъв тъпак, че не е осъзнал стойността й.
За жалост е задържана транзит за кратко.
Не те ли интересува къде е? - Зависи.
От какво? - От отговора ти.
В Митницата на Монреал.
Не, не... - Да!
Съжалявам... - Момент!
Имам вътрешен човек, ще ти снесе нужната информация.
Ти си ме учил, че може да крада по целия свят,
но в Монреал трябва само да живея. - Много глупости съм дрънкал.
Да, но... - Добре!
Ще потърсим нов купувач за стоката.
Трябва да отварям клуба. - Добре, но пак ще си говорим.
Жан-Клод, Албер, хайде! - Да знаеш, че грешиш!
Не е зле...
Да? - Идвам от летището. Нося стоката.
Чантата у теб ли е? - Да.
Къде е Джони? - Убиха го в Истанбул.
Беше добро хлапе. - Да, но е мъртъв.
Ще плямпаш ли или ще работим? - Откъде да знам, че си добре?
Имам сили да те изчукам. - Хубав отговор.
Добре ли си? - Да.
Как мина пътуването ти? - Не знам.
Вече всички градове ми се струват еднакви.
И май наистина е така.
Спагетите ти са по-вкусни от италианските.
Свалячите в самолета бяха чаровни.
Значи аз готвя по-вкусно?
Чешит.
Явно това ти харесвам най-много - голям чешит си.
А иначе? - Какво иначе?
Ако бях по-обикновен?
Колко точно?
Как щеше да се чувстваш, ако се занимавах само с джаз-клуба?
Онова, което си мисля ли казваш? - Мисля, че именно него.
Знаеш, че никога не съм те молила да се променяш.
Само питам как би се чувствала?
Не знам.
Вероятно трябва да си помисля.
Ами помисли си.
Благодаря. Ще се видим някой път. - Да.
Добро утро, Ник. Вземете.
Извинете, бихте ли ми помогнали?
Ще ме упътите ли?
Търсите общежитие Норман?
Завивате вдясно и след 2 пресечки свивате наляво и минавате още една.
Първо вървите надясно 2 пресечки, една пресечка наляво и сте там.
Благодаря, Ник.
Моля? Какво казахте?
Благодаря, Ник.
Аз съм човекът на Макс от Митницата. Трябва да поговорим.
Благодаря, чао!
Къде е Макс? - В лятната стая.
Макс! - Николай...
Да не си откачил? - Още преди години. Защо?
Какво си дрънкал на онова хлапе? - На кое?
На твоя кретен. Беше пред дома ми, знаеше кой съм.
Сигурно ме е свързал с клуба ти.
Още един номер и заминава в болница.
Мислиш, че ще те свържа с кретен? Признай, че хлапето си го бива.
Не ми пука за него! Не ме излагай повече!
Ти само ще отвориш касата... - Казах, че не ме интересува!
Това ще бъде ударът на живота ти.
Защо ме насилваш? - Става дума за 4 милиона.
Насилва те, защото нямаме време.
Ако ще работим заедно, трябва веднага да изработим план.
Какво правиш в дома ми? - По-спокойно.
Кой е тоя? Какво знаеш? - Подготвям нещата от 3 седмици.
Макс излъгал ли ме е за теб? - Тръгвам си.
Ник, чакай!
Не съм бил толкова път, само за да се представя.
Глупак! Разбрахме се да кротуваш, докато не те повикам, нали?
Нали уж бил съгласен?
Не ми се прави на умен. Махай се!
Обади се, щом се накиприте с оня.
Невероятно!
Успокой топката бе!
Още тази вечер се омитай от града. Ако те видя, ще ти строша краката.
А ако те видя около Ник, загиваш. Играеш си с огъня.
Ясен ли съм?
Да, напълно.
Как мина? - Обърках ти плановете.
Какво искаш? - Първо настоявам за малко уважение!
Какво си въобразяваш? И аз съм наемник като теб.
Ако не ти стиска задачата, откажи, но не ми пращай тъпа горила,
направи го като професионалист!
Да, добре.
Да, тук е. Прибирай се, после ще ти се обадя.
Всичко е наред.
Виж, не искам да създавам проблеми.
Постъпих тъпо като те заговорих на улицата.
Да приемем ли, че сме квит?
Ще ти кажа още едно нещо - ако не искаш, няма да си пречим.
От седмици разучавам мястото. Сложно е, но работата е сигурна.
Ще се оправя с охранителната система, но не и със сейфа.
С теб не се познаваме, но съм много добър в моята област.
Питай Макс, ако не ми вярваш.
Ако си този, за когото те представя, може да станем екип.
Просто хвърли един поглед - сумата си я бива, а рискът е малък.
Огледай мястото и сам се убеди.
Хубава къща.
Имаш вкус.
Колко приятно и тъмно местенце.
Здрасти, Ник.
Защо не сложиш някоя лампа тук?
Всеки път, като влизам, се чувствам като Сляпа баба.
Как я караш?
Ще ми кажеш ли...
...вълшебната думичка?
Участвам.
Ти си истински сладур!
Браво! Дойде ти умът!
Заради риска искам 6 милиона.
Централа, един откачен ми иска 6 милиона.
Пратете психиатри. Добре ли си? - Напълно.
Защо скочи на цели 6 милиона? - Ако не съм подсигурен, не играя.
Щом държиш на мен, ще ми платиш прилична сума.
Винаги съм ти плащал добре. - Ти така си мислиш.
Помня всеки хонорар и този път искам да е сносен.
Харесва ми стила ти. Добре, разбирам.
Искам да изплатя ипотеката за клуба, за да бъде изцяло мой,
да живея спокойно. Това е последният ми ангажимент.
После приключвам. - Колко пъти си ми го повтарял?
Ще ти повярвам на куково лято. - Този път е за последно.
Е, добре. Дано мацката си заслужава.
Ето го откачения.
Готина къща, готин клуб - явно си те бива.
Неприятно ми е, но си вдигни ръцете за обиск.
Няма проблем. - Остави го.
Доволен ли си?
За какво ме повикахте?
Ще работя с теб, но първо ще уточним всички детайли.
Ако не си съгласен, си тръгвам.
Това устройва ли те? - Няма проблеми.
Искам всички данни, за да съставя план.
Ако междувременно нещо ме усъмни, се оттеглям.
Ако реша, че по някакъв начин опитваш да ме прецакаш, се оттеглям.
Разбра ли? - Да. Какво те интересува?
Първо, какво търсим.
Знаеш ли какво е скиптър? - Нещо, което кралят държи.
Нашият е изработен през 1661 г. във Франция
за специалната коронация.
Безценен е. - Не и за нас.
Къде точно се намира?
Имам скица на цялата сграда, разработвам я от 3 седмици.
Добре, казвай.
Наеха ме като Браян, онзи образ от улицата...
Помня го. Има ли начин да го проследят?
Не. Той е измислен, по документи дори не съществува.
Назначен е за помощник-разсилен, работи от полунощ до 8 сутринта.
През нощта заключват само входната врата
и прозорците на приземния етаж, така че входът е един.
Благодаря ти, Албер.
Отвън седи само един пазач, който наглежда района.
За да влезеш, минаваш през детектор за метали.
Вече измислих как да внасям инструменти.
Там ме познават, нямам проблеми.
Благодаря.
Щом вляза, имам пълен достъп.
Всичко се контролира от малка зала.
Има камери в асансьорите и коридорите.
Магнитните врати са малко и прости.
Това е извънреден труд...
Дани е главният разсилен, обича Браян.
Въртя стареца на малкия си пръст, за мен е готов на всичко.
През повечето време съм около него и му помагам,
но спокойно мога да му се измъкна.
Вече направих копия на повечето ключове,
ще ти осигуря достъп до всяка стая. - Къде е скиптърът?
Това е странното. - Представи си само -
внесен е в страната, скрит в крак на антично пиано.
Всичко е вървяло по план, докато не са го конфискували.
Цялата пратка била нападната от термити -
азиатски термити.
Прецакаха ни някакви мравки!
Проникнали са в сандъците и пратките са извадени и доставени.
Тъй като пианото също е от дърво,
сложено е под карантина, при средна секретност на 3-я етаж.
Не посмели да върнат вещите във Франция заради термитите.
Затова решили да изгорят цялата пратка.
Нямах представа в кой крак е скрит скиптърът.
Бях готов да грабна и четирите, за да не се разтопи антиката.
Ножът беше опрял в кокала.
Наложи се да импровизирам.
Лоран, виж в огъня! - Огън е - гори...
Има нещо в пианото! Виж!
Никой не знаеше какво да го прави, за пръв път виждаха такова нещо.
Вдигнаха някакъв шеф от леглото.
И той не знаеше какво е, освен че струва много.
Нареди им да го приберат в сутерена и така и направиха.
Спокойно. - Дани, искам да видя.
Хайде, ела. - Добре, чао.
Сутеренът е най-строго охраняваният в Източна Канада.
Бил е противобомбено убежище през Студената война.
Там държат ценности, наркотици, конфискувано оръжие...
Скиптърът е в сейф в тази зала.
Няма камери, защото иначе щях да ги видя на мониторите.
Ако те вкарам вътре, може да работиш цяла нощ.
Искам снимки на сейфа или примерни кодове,
после ще са ни нужни скици, инфраструктура, отпечатъци
и всичко, до което се доберем. - Дай ми 2 дни.
Трябва да измислим начин да проникнем в сутерена.
Цял живот ли ще ми се цупиш? - Майната ти!
Готов ли си? - Момент.
Ще кажеш ли къде се намираш? - Още не.
Как върви? - Не се обаждай.
33-26-29-32.
Повтарям - 33-26-29-32.
Разбрано - 33-26-29-32.
Сега завий надясно и продължи на изток,
след около 18 м е другият изход.
Стигнах до една стена. Указанията ти не са верни.
Според картата има пътека. - Стената е съвсем истинска.
Искаш ли лично да се убедиш?
Добре, чакай малко.
Един момент.
Завий наляво, след около 6 м ще се окажеш в паралелен тунел.
Тръгни надясно.
След около 130 м на запад ще стигнеш до разклонение.
След 275 м свих вдясно. - Насочи се на северозапад.
Тръгвам на запад.
Свий надясно, след около 35 м се обърни наляво...
Връщаш се на изток, изминаваш още около 460 м...
След 18 м трябва да бъдеш точно под залата.
Тунелът продължава, но над теб има аварийна стълба.
В шахтата съм, ще се кача.
Какво правиш?
Още се катеря.
Май я открих.
Готов съм.
Това пък какво е?
Пред входа има хора, намери друг начин да излезеш.
Къде си?
На Домтайл и Отава.
Ясно, потегляме.
Това е мястото.
Стигнахме, опитвам се да те открия.
Ето го!
Чисто е.
Излизам.
Полицай...
Има ли някой?
Шампанско!
Хубав подход. - Хубава рокля.
Преди няколко дни ме попита нещо.
Помисли ли си? - Забравих въпроса.
Не, ето отговорът ми.
Не си вдигнал чашата си. - Извинявай.
Баща ми беше умен мъж - адвокат. За него една сделка е добра,
ако и двете страни мислят, че са направили компромис.
Скоро ли ще отговориш, защото ми отмаля ръката?
Добре.
Ще променя живота си, ще се пренеса тук...
...и ще те обичам.
Ще вярвам, че това е най-правилното ми решение.
Но това няма да стане, ако един ден ще си говорим през решетки,
ако по цели нощи ще се тревожа за теб...
Затова ми обещай, че веднага се оттегляш
и ще вдигнем тост за промяната.
Казах, че може да пиеш. - Знам.
Искам да го направя, но...
Просто имам още една задача и тогава се отказвам.
Всичко, което каза е страхотно, но имам последен ангажимент.
Предложи ми, а си знаел, че няма да се откажеш!
Напротив, това е за последен път. - Вярвам ти.
Обещавам ти. - А защо не се оттеглиш още сега?
Този удар ще ни осигури напълно.
Преди това не е било проблем. И сега не ме интересува.
Искам само да бъда с теб, не ми трябват простотии.
Не съм живяла в разкош, но бяхме спокойни.
Дай ми поне... - Ще се видим някой път.
Какво правиш? - Изцапали са ми прозореца, Дани.
Няма нищо, не го мий. - Искам да е чист.
Снощи не те видях. Добре ли си? - Да.
Сигурен ли си? - Да, благодаря.
Довиждане.
Това е твоят сейф.
Последен модел е. - Значи трудно ще открием схемата.
Имам каталозите от тази година. - Сериозно?
Нещо друго? - Поръчката е на Айрънклад секюрити.
Пазят повечето от правителствените сгради.
Нашата сграда е много стара, лесно ще намерим жиците.
Мога да ги прережа на 3-4 места и да ти осигуря достъп,
но явно не държат кодовете си тук. Сигурно са в офиса им.
Добре.
На кого се обаждаш сега?
Кой е? - Аз съм, спри музиката.
Ник, загазил съм. Майка ми съвсем е откачила.
Слушай - Айрънклад Секюрити. - Голямата фирма?
Трябват ми кодовете за Митницата. - Не знам. Не съм спал от...
Коя митница? - В Монреал.
Не ми казвай, че си плюеш в лицето? Нали нямаше да работиш в Монреал?
Знам. Ще се справиш ли?
С кого говориш по това време? - С един приятел, майко!
Добре ли си? - Тя е вампир!
Какво точно искаш? - Сега един човек ще ти обясни.
Кажи му какво ни трябва.
Главните кодовете за цялата система, както и отделни вторични кодове,
за да изключвам отделни зони без да се усетят. Ясно?
Разбра ли го? - Да.
Трябват ми до 48 часа. Ще ти удвоя цената от последния път.
Само ми дай "Кейпро"-64 и телефон.
Сега ще те разбия!
Работиш с него, а мрънкаш от мен.
Вторник, 8:07 ч. сутринта.
Една стюардеса е болна и ще я заместя до Ню Йорк.
Като се върна след няколко дни, трябва да поговорим. Чао.
Няма повече съобщения.
И заключи.
Тук ли работиш? - Не, тук.
Хайде, влизай.
Кафе? - Да, може.
Това ли е нашата каса?
Отвори на страница 720.
Как да се снабдя с такъв каталог? - С връзки.
Сейф модел "Тригър". Ето го.
Масивно стоманено тяло,
вратата е подплатена с алуминий и кобалт.
Стената е 1,27 см, двойно избиране.
За 2-3 часа ще го разбиеш. - Не може да се пробие.
Защо? - По-новият модел има стъклопакет.
Ето го тук.
Пробиеш ли го, стъклопакетът се чупи, болтовете пропадат и се заключва.
За пръв път виждам такъв уред. Измислил ли си нещо?
Щом е сглобен, ще се разглоби.
Щом изключа детектора, лампата изгасва, но не отчита.
Това ли е твоят модел? - Да.
Истинският е три пъти по-голям. - И повече. Погледни тук.
Така се вижда по-добре. - Инфрачервен датчик.
Нямах представа, че имат. Явно са го монтирали само в клетката.
Остави това на мен.
Добре, успокой се.
След малко идвам.
Излизаме, ще те закарам до някъде.
Майка ми ще се върне след 30 минути.
Какъв е тоя пожар? - Мотаех се в сървъра на Айрънклад,
но някой проникна в собствения ми компютър
и огледа всичките ми данни.
Изтрих всичко и мисията ми започва от нула.
Сега го кажи на разбираем език.
Точно щях да изтегля кодовете, когато попаднах на някакъв хакер.
Къде? - В компютрите на Айрънклад.
Сигурно е прост администратор. Отидохме в отделна чат-рум
и ми прати това: "Нищо не е даром, тъпако."
Нахълта в живота ми, а ме нарича "тъпак"!
Ще ми намериш ли кодовете? - Питам го: "Колко?"
А той: "За кодовете на Митницата?" "Да, идиот такъв!"
Пише ми: "Да ти го начукам!", аз: "Не, аз да ти го начукам!",
а той пак... - Ще ми намериш ли кодовете?
Оня тип им иска 50 бона.
50 хиляди? - Да.
Ще му ги преведа, нека ти прати кодовете.
Не става, иска парите на ръка.
Нещо друго? Добре, погрижи се. Не ме изпращай.
И щом тая работа приключи, така ще го подредя,
че и в Боливия няма да се скрие.
Господи, колко много хора!
Че кой си урежда среща в парк?!
Видя ли го? - Още търся.
Засякох го. Довел си е човек.
И аз го видях.
Здравейте, много ми е приятно. Дай ръка.
Ти ли си моят човек? - Да.
Кой е тоя? - Братовчед ми.
Ясно. Виждаш ли здравеняка зад мен, който чете вестник на пейката?
Това е моят братовчед.
Довели сме си роднините, което е чудесно.
А сега ще ти дам това. Провери дали те устройва.
Не ги вади! - Не ми нареждай и ти!
Пари не се броят на публично място, друг път внимавай къде се срещаш!
Само хвърли един поглед.
Ти готов ли си? - Какво правиш, по дяволите?
Той ще ми продиктува кода, а един приятел ще го провери.
Мислеше да го запиша на салфетка ли?
Готов съм.
Казвай.
Първите числа са 3-1-7.
3-1-7. - Ясно. 3-1-7.
Стивън, първите са 3-1-7.
Ще отнеме малко време. По майчина линия ли сте братовчеди?
Дотук са верни. - Верни са.
Другия път ще изпържа оня хакер.
Другия път ще му мислим. Да приключваме по-бързо.
Дай ми втората серия. - 9-4-6.
9-4-6. Повтарям, 9-4-6.
Отпуснете се, запалете цигарка. - Аз не пуша.
И аз - ще живеем по-дълго.
Вие местни ли сте? - Защо задаваш толкова въпроси, бе?
Верни са. - Втората серия е вярна.
Кои са другите числа?
5-8-3-9.
Ясно, 5-8-3-9.
Ужасно се бавим, ще откача. - Млъквай, Ерик.
Проверяват числата в сървъра. - Спокойно, Ерик.
Нийл, да успокоим тоя аматьор. - Майната ти!
Какво правиш? - Едрият извади оръжие.
Стивън, побързай, изнервят се. - Работя де!
Ще обядваш ли? - Говоря по телефона!
Добре ли си? - Да, не се намесвайте.
Ерик, виж ръката ми.
Ако си извадиш пистолета, аз ще извадя своя и ще стане меле.
Прибери го, Ерик.
Погледни колко деца има наоколо. Поеми си въздух и го прибери.
Прибери го.
Всички числа са верни. - Кодът е потвърден. Да се омитаме.
Другия път не носи оръжие. - Точно то ни осигури кода.
Не носи оръжие!
Господи...
Търсих те, но още не беше се чекирала.
По кое време ще дойдеш?
Стига де, не стой в хотела. Ела при мен, ще сготвя нещичко.
Да, казах, че ще сготвя и ще поговорим.
Бива си го. - Да.
Кога трябва да си там? - След няколко часа. Ще се оправя.
Слушай, кажи ми нещо.
През всички тези години, кога си поемал най-голям риск?
Кога си пълнил гащите? - Аз не пълня гащите.
Знам, че си внимателен, аз също, но имах предвид...
За толкова години сигурно си залагал на късмета.
Все някога си играл на сляпо. - Не действам на сляпо.
Ето какво ще ти кажа - ти си умен, талантлив,
но взимай само правилното решение.
Светът е пълен с талантливи трупове.
Дисциплината също е много важна, защото нашата работа е един хазарт
и ако нямаш воля да отказваш рискови или тъпи предложения,
тогава отпадаш от играта.
Да ти дам ли съвет?
Сега направи списък с желанията си,
а следващите 25 г. ги постигни - стъпка по стъпка.
Ясно.
Схващам идеята ти, но все пак...
Постигнал си всичко, а пак работиш с партньор и то в града, където живееш.
Захванал си се със задача, по-сложна, отколкото си очаквал.
Знам, че още поемаш рискове.
Трябва да тръгвам.
До утре.
Заради техниците, трябва да изляза от тунела до 5,30 часа.
Кажи ми, щом пазачите си тръгнат. - Аз си знам задачата,
но се чудя как смяташ да пробиеш сейфа само за половин час.
Възможно ли е? - Проста физика.
Колко ще отнеме? - Максимум 15 минути.
Добре.
Ако влезеш в 5 ч. в клетката, взимаш скиптъра до 5:15 ч.
и няма да имаш проблеми. - Включи системите щом съм в канала.
Идеално.
Ще си приготвя багажа, може да се срещнем тук или у Макс.
Няма да се чакаме тук. - Тогава - при Макс.
Свърши си задачата, давам скиптъра, Макс ни плаща и вече не се виждаме.
Не, ще отидем заедно и двамата ще го доставим.
Аз измислих и уточних всичко, няма сам да обереш лаврите.
Не се и опитвай!
Ако има нещо нередно, ще усетиш.
Без глупости! Свърши си задачата.
Както кажеш, шефе. - Добре.
Стивън е взел компютрите на части, не могат да ги проследят.
Макс имал проблеми с Теди Салида и сега щял да му се изплати.
Такива ли са слуховете?
Може би трябва да се откажеш.
Макс?
Какво правиш тук? - Изкара ми ангелите!
А ти какво правиш тук?
Ти ли включи Теди Салида в удара?
Теди Салида ли? - Да.
Това пък откъде ти хрумна? - Ония вън май са от неговите хора.
Колко му дължиш? - 4 милиона.
Според теб как получих всичко това и къщата на Бермудите?
Какво знае той?
За кое? - За удара.
Казах му само, че съм намерил стока за 8 милиона и ще си делкаме.
А за колко ще продадеш скиптъра?
За 30 милиона долара.
Господи!
Макс, какво си въобразяваш? - Същото, което и ти.
Как мислиш, че ще се измъкнем от тая каша?
Възползвай се от шанса си.
Всичко е наред. - Не е!
Как така? - Нищо няма да се получи.
Чакай малко! Планът ни е идеален, Ник.
А и моят живот виси на косъм, не твоят!
Няма да рискувам, за да напълня гушата на Салида.
Мислиш, че ще те прецакам с парите?
Първо, за твое сведение, ще си получиш цялата сума
и второ - Теди знае малко. - Знае ли?
Но малко! - Значи ме излъга.
И на теб се е случвало, не ми се прави на светец!
Излъгах заради двама ни. Така те вкарах в играта.
Макс...
Съжалявам, но се отказвам.
Просто отваряш вратичката, вадиш скиптъра, затваряш и бягаш.
Всичко е голяма каша.
Какво е това?
Името на купувача.
Обади му се, щом приключиш.
Ще чака 48 км нагоре по р. Лорънс, в едно градче, наречено...
...Сент Кроа.
Връчваш му стоката и получаваш парите.
Отдели си хонорара, а другото ми преведи.
Аз ще се издължа на Теди и готово.
Твърде е рисковано.
Не мога.
Знаеш ли от колко време сме заедно?
От 25 години.
Ще ти призная нещо.
За пръв път през живота си ме е страх.
Нямам представа защо, но направо умирам от страх, Ник.
Прав си за Теди - ако може, ще ме похарчи.
Не му ли дам парите, ще...
Не ме оставяй точно сега.
Въпросът е на живот и смърт.
Не мога да работя вечно, а ми трябват пари, за да се оттегля.
Добре тогава.
Дано не ме прецакаш.
Още колко работа имате? - Приключихме.
Съжалявам. - Няма нищо.
Това е радиото ми. - Какво става тук?
Вкарват още апаратура. - Каква?
Камери. За да не го изгубим. - Кое?
Онова нещо в пианото. - Златната пръчка?
Било френско национално съкровище, казвало се "скиптър".
Някакви експерти видели снимките и се обадиха от Централния офис.
Аз съм. Има проблем.
Поставиха камера на входа
и друга - тук, която покрива този параметър.
Има и трета - в самата клетка, която обхваща всеки сантиметър.
На какво разстояние е от пода и на какво от земята?
Вероятно на 3-4 м от пода и на 1 м от тавана.
Дотук бяхме.
Един момент.
Когато съм тук, прекъсваш образа. Премина ли, възстановяваш връзката.
После пак прекъсваш, докато се преместя.
Не съм сигурен.
Щом са разбрали стойността му, ще го преместят много бързо.
Ако не го вземем сега, губим.
Здрасти, Дъг. Здрасти.
Здрасти, Хенри. - Здрасти, Браян.
Благодаря. - Няма защо.
Здрасти, Дани.
Виж ти, имаш си нови обувки.
От мама са ми. - Майка ти ли ти ги купи?
Според мен си имаш гадже. - Нямам си. Дани, ама че си глупчо!
Щом си с нови обувки ще ми помогнеш да лъснем пода на кафенето.
Хвърли боклука, ще взема материали и ще се срещнем след 15 минути.
След 15 минути - добре. Сега ще хвърля боклука.
Чао, Андре. - Много си хубав с тия обувки.
Знам.
Внимавай да не паднеш, Браян. - Ще внимавам, благодаря.
Дани, познай кое време е!
Не знам. - Време е за обяд.
Искаш ли да поработим още и да довършим...
Не, Дани! Защо? - После ще излезем за палачинки.
Бързо ще стане. Сложи още масло и ще ти е по-лесно.
Дани, съжалявам. - Нищо, ще го избърша.
Ще донеса още. - Не е нужно.
В склада в сутерена е. В шкафа.
Готов съм.
Там ли си, аз съм готов.
Ето ме. - Закъсняваме.
Знам, изникна проблем. Уредил съм всичко, сега започваме.
Изчакай да въведа кода.
Готово.
Задръж още малко.
Изключих алармата, влизай.
Вече съм в първа клетка, повтарям - в първа клетка.
Чисто е.
Изключи камерата. - Добре. Ще ти кажа кога.
Давай!
Вътре съм.
Кажи, като стигнеш втора позиция.
По дяволите!
Докъде си? - Почти стигнах.
Къде е Браян? - Не знам.
Дай ми още секунда.
На позиция съм, спри камерите. Повтарям - на позиция съм.
Давай!
Какво става?
Имам си компания.
Чакай!
Не мърдай, сега се връщам.
Така...
Джак, къде си?
Джак, обади се!
Джак, там ли си?
Тръгвам си. - Върнах се.
Вече е късно, отказвам се. - Недей, в графика сме.
Ще ти дам знак.
Давай!
Какво им става на тия монитори?
Стига си ги удрял! Провери кабелите.
Виждаш ли нещо?
Не знам.
Обади се на Айрънклад.
И да се излагаме? - Не ми пука, извикай ги!
Може би проблемът е в камерите в сутерена.
Добре, благодаря.
След малко ще пратят човек.
Браян?
Къде си, хлапе?
Само да си гъкнал, умираш. Ясно?
Обърни се.
Браян... - Млък!
Ех, Дани...
Защо ти трябваше да слизаш...
Насам, обърни се.
Обърни се, мини насам. Отвори вратата.
Отвори я!
Влизай вътре!
Погледни ме.
Добър човек си, не искам да те наранявам,
но ако опиташ да излезеш, ще те пречукам. Ясно?
Кротувай и всичко ще е наред.
Няма да чакам повече.
С Томи слезте още сега. - Стига де, сега е най-интересното.
Лоран, моля те.
Томи, вземи Филип. Пак слизаме.
Не мърдай! - Откачи ли?
Остави сака на земята. - Я стига!
Веднага остави сака на земята!
Сложи шибания скиптър на пода!
Моля те... - Недей да спориш, а изпълнявай!
Не мога.
Следващият ще е в коляното ти. Нямам време за губене.
После ще уточним детайлите, а сега си тръгвам със скиптъра.
Подай го насам. Веднага!
Сложи го на земята. Бавно.
Отстъпи назад.
Свали маската. - Какво?
Действай!
Нямам време за игрички. Свали я!
Хвърли я натам.
Застани по средата.
Точно така.
Това нямаше да се случи, ако беше показал уважение към мен.
Постъпваш глупаво. - Защо?
Ще има пари за всички. - Рискът е голям, но си струва.
Знаеш ли какво ми подсказа идиотският ти съвет?
Опитваш да ме елиминираш от играта, която аз измислих!
Мислиш ме за толкова тъп, че не схващам какво правите с Макс?
Колко ти обеща?
5-6 милиона? Или може би ще отречеш?
Номерът ти не минава.
Ценя помощта ти, но трябваше да ме направиш партньор.
Сега ще се възползвам от шанса си.
Кротувай и всичко ще е наред.
Имаш избор - или скачай в канала,
или се усмихни пред камерата!
Андре, какво става? - Слизай в сутерена!
Ограбили са ни!
Хенри, излез и чакай полицията!
Насам!
Той е в тунела!
Виждаш ли нещо?
Открий го!
Хайде, по-живо!
Андре, пожар ли има? - Спокойно.
Къде е Дани?
Излез и чакай отвън!
Това е радиото ми... - Излизай!
Браян, чакай!
Къде е Браян?
Виждал ли си Браян? - Той е добре, чака отвън.
Той е крадецът!
Автобусът за Ню Йорк тръгва след пет минути.
Успя ли? - Майната ти.
Знаех си, че ще се изплъзнеш.
И аз се прибирам след малко.
Сигурен ли си? - Откажи се, каквото и да замисляш.
Играта свърши, примири се.
Напротив! Знам къде отиваш. - Нищо не знаеш!
След 5 минути ще бъда там, където няма да ме откриеш.
Няма да мръднеш с празни ръце. - Знаеш, че не са празни,
но не можеш да понесеш загубата. - И какво имаш, а?
Много добре знаеш!
Кога реши, че си по-добър от мен?
Слушаш ли ме, тъпако?
Е, добре - браво!
Нека да го обсъдим. - Ще те цитирам: "Играта свърши."
Не е! Мога да те издъня!
Ако ме прецакаш, изгаряш с мен!
Как? Заличих следите си.
Аз съм честен данъкоплатец и собственик на джаз-клуб,
а теб те издирва всяко ченге. На твое място щях да отпраша някъде.
Радвам се, че поработихме, тъпако! Чао!
Монреал бе потресен от дръзкия обир на Митницата.
Откраднат е безценен скиптър.
Разсилният е посочил този мъж като главен заподозрян.
Забелязан е да напуска сградата. Обявен е за издирване.
Вторият заподозрян е безследно изчезнал.
Полицията не разполага с улики...