stranex47 Ви пожелава приятно гледане.
Кой е въпросът, който ми задават най-често ли?
Ще спечелим ли лигата тази година? Постоянно ме питат това.
Не, не тази година.
...или доста лесно тази година.
Понякога казвам:"Ммм..., надявам се".
"Какъв е Руни?"
Преди ме питаха: "Какъв е Кантона? Какъв е Роналдо?"
"Какъв е Бекъм?"
Супер са.
Не, ще ви кажа какво ме питат най-много през последните пет години.
"Ще играеш ли отново тази година?
Кога ще се откажеш?"
Манчестър Юнайтед символизира за мен "каменната ера" на живота ми.
Тук съм от тринайсет годишен и научих много.
Да побеждавам, да не се отказвам никога, историята, срещата с нови приятели,феновете,
научаваш неща всеки ден и просто е чудесно място, където да си щастлив
да ходиш всеки ден в продължение на над 20 години.
Дейвид Бекъм:Той беше един от тези играчи,които
когато стъпят на терена,
че предстои нещо специално.
Това е една от причините той да има такава кариера.
Това е и причината, поради която той беше способен да играе
и след 40-годишна възраст на най-високо футболно ниво.
Пол Скоулс:Понякога имаш съотборници, които те правят да изглеждаш по-добър, отколкото си всъщност.
И мисля, че Гигс е може би най-добрият, с когото някога съм играл.
Хенри Уинтър:Ако играе върху сняг, той не би оставил следи.
Няма да видиш играч с такъв атлетизъм, с такъв интелект.
Да има това желание сезон след сезон, да натиска
и да предизвиква тялото си да преследва трофей след трофей.
13 пъти шампион на Висшата лига, 2 пъти шампион на Шампионска лига.
Райън Гигс ще бъде запомнен, като най-великия играч,
който е украсявал Висшата лига.
Гари Невил:Понякога не разпознаваш величието, докато го гледаш.
Обикновено трябва да чакаш 20 години или да умреш, за да ти направят статуя,
но не и той след всичко, което е постигнал.
Сър Алекс Фъргюсън:В наши дни няма такъв играч,
който може да играе така по тъч линията,
като ляво крило.
Да атакува, но и да е склонен да се връща в защита, за да помага,
да има волята да печели всеки път.
Няма играч във Висшата лига, който дори да се доближава до него.
ЖИВОТЪТ НА РАЙЪН
Фенове:Гигс ще ви разкъса отново
Това е от Гари, Гари Нев, Гари Невил-хубава бутилка червено вино.
Да, италианско, но мисля че
Рой Ходжсън и Греъм Сунес са му помогнали.
Тренировъчен екип...
Стейси:Не, пижама е.
О, пижама, извинявам се.
Това, че се вълнувам, когато ми подаряват пижама подсказва за възрастта ми.
Това е от клуба-чанта Пол Смит.
Това беше мило.
Започнах на 17 и гледах хора като Марк Хюз,
който по това време беше на 28-29, Брус, Робсън,
32, 33, и аз си мислех-господи, те са древни.
Така че кой знае какво си мислят хора, като Аднан Янузай, Фил Дйоунс
и Дани Уелбек за това колко съм възрастен аз в момента.
Това ме убива.Направил съм дебюта си преди някои от тези хора да са били родени.
Ще се радвам, когато всичко това свърши.
Когато си бил по млад (на 17-18) просто е трябвало да излизаш и да играеш
и това не ти е проблем, защото си във форма. Но когато минеш 30-те
и особено когато си към края на 30-те
е възможно да играеш в един мач и да се чувстваш абсолютно смачкан.
Може би подготовката ти не е била пълна
или може би ти е първият или вторият мач
и просто не се чувстваш във форма.
В този момент започваш да си мислиш дали си готов да направиш отново всичко от начало.
Носиш ли все още искрата?
Още ли си във форма?Можеш ли още да помагаш на отбора?
Още ли си щастлив?
Прибирах се от трнировка, влязох си и всички тук си бяха сложили маски с моя лик.
Тогава в съблекалнята имаше поставени различни мои снимки
от моменти в кариерата ми и някои от тях не бяха много ласкателни.Такива неща,които
малко ме излагаха.
Страхотен пробив.Това е голът ми срещу Арсенал. Отдолу бяха написали-поне се твърди че е пробив.
Такива неща.
Така че, да, доста се пошегуваха с мен в онзи ден.
Някои от тези снимки ме съсипаха, не мислите ли?
Той може да превключва от това да е като Елвис,
да рапира на парти, на което празнуваме спечелването на Висшата лига
и след това го виждаш на терена абсолютно фокусиран
в това, което трябва да направи.
Това е едно от великите неща в Гигси.
Беше очевидно, че този сезон ще бъде труден,
защото сър Алекс се беше отказал, а той беше тук толкова дълго време.
Като играч знаеш, че това не са резултатите, които би трябвало
и искаш да си по-добър заради себе си и заради отбора.
В този момент
аз не играя,
а и не печелим всеки мач, така че,да,
очевидно за мен е един разочароващ сезон.
Мога ли да си вържа връзките на обувките без да изпусна топката?
Хайде,опитай.
Готово.
Изведнъж, когато станеш на 38-39 си казваш...
...питаш се: "Кога ще се откажа?".
И вероятно той си е задавал същия въпрос,
но той е толкова невероятно човешко същество,
че продължава напред и това е най-изумителното.
След кратко прекъсване
ще ви покажем още реакции след пресконференцията на мениджъра.
Какво казаха?MUTV?
Той беше споменал за отказване няколко пъти през последния сезон
и тогава беше на ръба.
Беше казал, че моментът е подходящ, защото сме на върха.
Това зарадва всички ни,
но после го убедиха да остане.
Мисля, че ще му е трудно, когато приключи,
защото живее в този ритъм вече 25 години
и ако след това няма с какво да се занимава,
ще му е наистина тежко.
Децата му купиха тези, а и от клуба ми изпращат една такава всяка година.
Мисля, че тази с йогата е от ВВС.
Тази е хубава,
защото това е точно той.
Точно забелязах това.Какво е? Обяд със братята Невил?
Това съм записал.
"Гари и Фил Невил се обединяват за благотворително Q&A събитие,
за да наберат пари за местния им отбор Бъри ФК, на което домакин ще е Манди Хенри."
Ще гледам това.
Първият ми спомен за него е един ножичен удар, който той вкара на "Скалата"
срещу Луишам, когато бяхме юноши.
Тогава си помислих:"Ще ми трябва доста време, за да стигна до това ниво."
Той просто беше с класи по-добър от всеки,
който и да е друг, когото някога сме виждали. Никога не бях виждал нещо подобно.
Топката беше залепнала за краката му.
Всъщност за левия му крак, извинявам се.
Той не може да дриблира с десния.
Като фен на Юнайтед никой не би си помислил, че някой може да бие рекорда на Сър Боби Чарлтон.
Нараствайки просто виждаш, че това е "планина" от мачове, които е изиграл за над 20 години.
Постиженията му са наистина невероятни.
Те никога няма да бъдат надминати.Никой никога няма да спечели толкова титли от Висшата лига, колкото Гигс.
Вкъщи имам само няколко трофея и този ми беше даден
от Висшата Лига.
Те отбелязваха 20-та си годишнина
и това беше признание за мен, защото бях записал над 500 мача за първенството.
Дадоха ми я през 2012.
Това са обувките, с които играх в Москва,
когато спечелихме Шампионска Лига.
Това беше мачът, в който победих рекорда на Сър Боби Чарлтън за най-много изиграни мачове.
Диего Марадона:Той е изключителен футболист, когато топката е в него,
невероятно силен,
определено имаше самочувствие,
което е малко нетипично за този регион.
Той е левичар, който правеше нещата красиво,
различно от останалите играчи.
Аз подкрепях назначението на Дейвид Мойс, защото е британски треньор,
а и се беше справил брилиянтно в Евертон.
Имаше сходен подход с този на Сър Алекс
и мисля, че това беше правилното назначение.
Подписах за още един сезон през март-април. Дейвид Мойс ми се обади през лятото
и ме попите дали бих желал да стана част от екипа му.
Това беше голямо предизвикателство за мен, както и следващата стъпка в кариерата ми.
Взех лиценза си за треньор преди около 10 години. Имахме удобствата на Юнайтед,
имахме достъп до играчите
и изглеждаше, че това е правилното нещо, което трябва да се направи в този момент.
Ясно е, че когато си на 30 кариерата ти може да приключи в следващите 2-3 години,
така че психическата ми нагласа беше такава.
В смисъл, че трябва вече да съм подготвен за прекратяване на футболната си кариера.
Знаете ли, когато кариерата ти приключи, това е ужасно.
Това е най-лошото нещо.
Мисля, че е най-лошото, с което е трябвало да се справя в професионално отношение.
Когато наближаваш края на кариерата си
всеки ти казва да играеш възможно най-дълго,
защото следващия етап от животът ти няма да е толкова хубав.
Това се дължи на факта, че вече не играеш футбол, а това е нещото,което обичаш.
Така че той трябва да открие
нещо в него, което да го държи близо до футболната му кариера.
Беше трудна година за нас.Не бяхме доволни от резултатите, както и от играта ни.
Бях ли успял да помогна на отбора?Определено не толкова, колкото съм го правил преди.
Ако се бях отказал миналата година,щях да съм си тръгнал, докато сме на върха.Юнайтед взе 20-та титла
и всичко щеше да е перфектно.
За съжаление в живота нещата са различни.
Определено има въпрси, по които не можеш да си прекалено открит,
докато в други спортове нещата не стоят така.
Насочван си от прес-офиса за това какво да не казваш.
Може да те попитат
за това какво смяташ да правиш през следващия сезон.
Така че знаеш как да отговориш на това. -Да,знам.
Дейвид, здравейте.Това ли е една от причините, за да поемете тази длъжност-
1/4 финал в Шампионска Лига срещу носителите на титлата,
които са и един от най-добрите отбори в света?
-Да, определено.Това е наистина сериозна надпревара.
Движим се добре до момента,
въпреки че се изправихме срещу много опитен треньор в Шампионска Лига,
но успяхме и сега ни предстои най-голямото предизвикателство срещу Байерн.
Към Гигс:Каква е разликата от отбора на Манчестър от 1999
и сега, 2014?
Играчите разбира се,като изключим мен.
Това ли е последната ти кампания в ШЛ
или мислиш, че можеш да намериш сили в тялото си за още една година?
Не знам.
Може би ще ви отговоря след утре.
Чувстваш ли, че по някакъв начин не беше използван достатъчно този сезон?
Ами да,разбира се.Като играч ти се иска да играеш през цялото време.
Имам предвид, че последния път когато играх беше веднъж
в рамките на 6-7 седмици.Но ние имаме много играчи, от които да се избира
и които са готови винаги да играят.Просто положението е такова.
Райън, виждаш ли се един ден
да преминеш на следващото ниво и да помагаш на отбора също толкова добре и като мениджър?
Тук сме за да говорим за Шампионска Лига.
Придържайте се към темата за мача.
Ооо!
Не ти се иска да отговаряш на въпроси дали ще смениш менаджера?
Кой е този всъщност?
Фокс Спортс.
Почти "умря".
-Всичко наред ли е? -Да.
- Добре,ще се видим после. - ОК,благодаря ти Райън.
Това е.Той тръгва.
Наистина беше малко нередно да ме питата дали ще заема мястото на мениджъра.
Имаше едно вярно нещо в края,
когато той попита за евентуално наше отпадане.
Понеже ако загубиш мач е ясно, че ще си носиш и последствията.
Това е разбираемо, защото не се очаква от нас да губим мачове,
не се очаква да губим толкова много мачове, когато си Ман Юнайтед.
Но мениджъра знае това
и това не е проблем, защото понасяш такива критики по цял ден.
Ако трябва да съм честен не знам дали ще се занимавам с треньорска дейност или не.
Подготвих се за това до колкото мога
и това наистина е всичко, което можеш да направиш.
Проблемът е че в наши дни треньорите
не се задържат много дълго.Имам предвид,че това е наистина абсурдно.
Постоянно виждате смени на треньори и въпреки това те се завръщат.
Това се дължи на тръпката, която получават и това наистина им липсва, когато са извън играта.
Така че дали стартираш като мениджър или тепърва ставаш такъв,
ти си абсолютно запленен от това дори и ако не си успешен.
Искаш да се върнеш за още,
защото очевидно обичаш футбола, учиш се от грешките си
и ставаш все по-добър.
Но има и случаи, в които влизаш в мениджмънта,
не се справяш много добре и това е, край.
Няма да чуете много от мен тази вечер, защото съм ядосан.
Не успях да вляза както трябва в мача.
Оказа се, че както аз, така и целият отбор се защитавахме през повечето време.
Ясно е, че моята сила е когато играя с топката, а не да се защитавам.
Не получих шанс за това.
Бях или прекалено назад
или не получавах топката.
Като фен е ясно, че за мен този сезон не мина, както се надявах да се случи.
Страхувах се
и си мислех, че ще има леко отстъпление, когато Фърги си тръгне.
Не съм си представял, че ще има такова пропадане
и че няма да се класират за Шампионска Лига.
След като отпаднеш от Байерн вече не остава за какво друго да се играе.
Извън Шампиоснка Лига сме. След това е ясно, че
ще бъде тежко, защото това беше единственото, за което наистина се борихме.
Следващите няколко дни ще бъдат кошмарни.
След това постепено започваш да го възприемаш.
Искаш да си част от това, искаш да играеш.
На всичкото отгоре съм в лазарета,
сложиха ме в лед, а и ме изтеглиха за допинг тест.
Така че това просто сложи точката на всичко.
Точно когато нямах желание за нищо, трябваше да отида и да пикая в чашка.
Това наистина "довърши" вечерта ми.
Обичаш ме, нали?
Нали?
Няма да мръднеш, нали? Мислиш си за това.
Мислиш си за това? Мислиш си за това?
Нали? А?
Хубаво ли е така?
А?
Закова го!Направо го закова!
И така.Загубихме срещу срещу Евертън. Това стана в неделя,
а в понеделник имахме почивен ден, така че отидох да играя голф с мой приятел.
Играх голф с Камерън.
След този удар определено губя.
Това седем ли беше?
Не я ударих, както трябва.
След това чух телефонът ми да звъни и да получава съощения,
Бяха различни хора, които ме питаха:"Какво става?"
"Какво се случва?Чул ли си нещо?"
Аз обаче нямам Туитър и не си падам по социалните мрежи,
а и не чета вестници.За това не знаех какво имат предвид.
Не знам какво се случва.
Явно тогава започнаха всички слухове,
че мениджърът ще се отегли.
Знаех, че ако уволят Дейвид Мойс, Райън ще поеме отбора
до края на сезона.Не мисля, че това беше изненада за някого
Той беше естествения избор,
като лидер в съблекалнята, който беше уважаван от всички в клуба.
Бях възхитен, че Райън получава такава възможност
в последните четири седмици от сезона.
По дяволите, какъв ден!
Ед Уудуърд ме информира,ч е са освободили мениджъра,
което беше тъжно да чуя,
защото не искаш никой да си губи работата.
След това ме попита дали бих искал да водя отбора
в оставащите четири мача.Не се поколебах
и бях видимо щастлив и развълнуван да направя това.
Наистина беше един луд ден и нямах възможност
и време да седна да помисля по въпроса.
Вероятно ще проумея всичко по-късно през седмицата или
на пресконференцията...или на Олд Трафорд в деня на мача.
Не знам, но определено съм развълнуван.
Това е смесица от различни чувства.
Намираш се извън познатата ти обстановка
и е наистина странно преживяване.
Може да не ми хареса, може да не постигна нужните резултати,
може да не съм правилния човек, а може и да не съм готов.
Всички тези неща са неизвестни в момента
и скоро ще научим много от отговорите на тези въпроси.
Няма нужда да ми възлагат някакви очаквания, защото имам свои собствени такива.
Четири мача на Ман Юнайтед, три от които са домакинства.Очаквам да ги спечелим.
Искаш някой от випуск '92, някой който разбира същината,
културата,пулса на клуба, да се намеси
и да припомни на света, да припомни на феновете
и на играчите какво всъщност е МАНЧЕСТЪР ЮНАЙТЕД.
Става дума за размах, за безстрашни атаки,
става дума за атака, атака, атака, докато от трибуната Стретфорд те гледат.
Всички тези качества са въплътени в Райън Гигс
и мисля, че той беше перфектния избор.
Ясно е, че не е водил отбор преди,н о той познава Манчестър Юнайтед
по-добре, от който и да е друг в клуба.
Вероятно обича Ман Юнайтед повече от всеки друг там.
Той има уважението на
професионалистите, с които е играл през годините.
Има тази безкомпромисна жилка, която мисля, че мениджърите,
добрите мениджъри, трябва да имат.
Мисля, че той притежава точно каквото е необходимо, за да постигне успех, като мениджър.
Поемането на треньорската роля толкова бързо
е нещо, за което може би не си подготвен,
но мисля, че той има специален манталитет. Той е бил там,
той познава Ман Юнайтед повече от всеки друг играч през последните 30 години.
Винаги е трудно да направиш тази крачка.
Познавам Райън основно, като играч и приятел,
така че в деня, в който той пое като временно изпълняващ длъжността,
не знаех какво да очаквам.
Дали е достатъчно добър? Дали има характера?
Дали той има тактическите познания и всичко останало?
Всъщност Райън се справи с това да играе на голямата сцена,
справи се с всичко, което го сполетя през последните повече от 20 години,
така че защо да не се справи и с това да е мениджър?
Може и да е като мечта, но мисля че този клуб
е построен донякъде върху мечти.
Играчите се шегуват с мен за това къде ще паркирам.
Не мисля,че има място за шеги, нали? Просто ще спра на мястото на мениджъра.
Той е добре подготвен за това.
Той завърши лиценз "А" и сега кара своя лиценз "Про".
Той е много целеустремен и изглежда,че нищо не може да го спре.
Никога не съм го виждал да е разконцентриран
или да се поддаде на напрежението. Той винаги е на това високо ниво.
Винаги се справя наистина добре с всичко и движи нещата в своя ритъм.
Мисля, че това е най-доброто качество на Райън-
това, че той никога не се променя, независимо каква е ситуацията.
Поех мениджърския пост без колебание, защото
знаех какви добри футболисти имаме в съблекалнята
и това очевидно беше страхотен шанс за мен.
Имаше четири мача и нямаше нищо за губене,
а и кой отказва възможност да води Манчестър Юнайтед?
Великите играчи винаги играят важна роля
и е съвсем разбираемо, че те трябва да са част от бъдещето на клуба.
Това е нещото, което ме радва повече от всичко и ние ги подготвяме за тези неща.
Казваме им: "Вие трябва да вземете треньорските си значки.
Трябва да преминете през тази процедура
и да се подготвите за най-голямото предизвикателство в своя живот-да бъдете треньори."
От 8:30 до 10:30 беше лудница
и си помислих:"Какво направих?" Подлагаш се на напрежение.
След това говорих с играчите, за да им кажа какво се случва.
Той има невероятно присъствие в съблекалнята.
Не знам как човек постига това.
Имам предвид, че Сър Алекс правеше това по невероятен начин и Гигси също го притежава.
Може би идва от величието му.
Може би така го е постигнал, но той определено го притежава.
След като инструктирах играчите,първите ми мисля бяха,
че наследявам отбор, който е изпълнен с класа и звезди.
Трябва да се опитам и да подготвя тренировката.
Разбираемо исках всяка помощ, която мога да получа
и за това Фил и Ники бяха вече тук. Поговорих с тях,
а освен това уважавам Скоулси, като играч
и като човек, така че исках и неговото мнение.
Исках той да се присъедини възможно най-скоро
Бях му изпратил съобщение, когато вече бях чул какво се случва,
за да му пожелая късмет.Пет или десет минути по-късно
той ми се обади и ме попита дали искам да се присъединя
към треньорския щаб за няколко седмици.
Помислих си, че е страхотно випуск '92 да се съберат отново заедно.
Това беше брилянтно.
Беше все едно някоя от великите банди се събира отново.
Искаш да ги видиш отново в действие.
Екипът, който бяха сформирали беше изключителен.
Мисля, че това беше припомняне за Манчестър Юнайтед,
че трябва да се върне назад към корените си и да се обърне към великите личности в съблекалнята,
които да поведат отбора след този толкова труден период под ръководството на Дейвид Мойс.
Да излезеш за тренировка и да видиш Скоулси, Бъти, Нев
и Гигси в първия ден беше...
...беше наистина невероятна гледка.
Бяхме наблегнали на владеенето на топката, на бързата игра,
едно или две докосвания, бързина в краката,
както и малко забавление.
Всеки пазеше топката и никой не я губеше.
Топката не излизаше от игра
и това беше просто невероятно да се наблюдава.
Застанах до Бъти и му казах: "Бъти, за какво се притеснявахме?Видя ли това?"
Качеството на тренировката беше абсолютно брилянтно.
Къси разигравания, много голове, много изстрели
и вратарите не ми бяха особено благодарни,
защото им вкараха доста попадения.Мисля, че дори Рио се разписа.
Знаете ли, продължавам да чувам,
че Райън няма много опит, че треньорския щаб няма много опит.
Но мисля, че от гледна точка на опита в Ман Юнайтед
важното е да познаваш структурата и условията в клуба.
А ние вероятно имаме общо над 100 години опит, като замесени
в този футболен отбор, така че ние не сме просто най-добри приятели,
които са заедно да се забавляват. Всички ние сме абсолютно сериозни за нашата работа.
Няма някой, който да е по-сериозен от Райън.
Това е трудно за всеки човек. Той до скоро беше тук,като съотборник,
забавлявайки се и шегувайки се с останалите момчета,
а сега трябва рязко да се разграничи от останалите и моментално да се превърне в мениджър.
Сега трябва да избере състав и да разочарова хора,
които до скоро са му били съотборници.
Този период ще му покаже дали той вижда бъдеще за себе си в треньорската професия.
Дали му харесва?Дали се наслаждава?
Дали е почувствал, че е достатъчно добър за това? Дали апетитите му са се изострили?
Това, което правех и се искаше от мен, бе да играя футбол.
Просто ставаше от само себе си. И сега не, че съм в друга сфера,
но е тотално различно и изведнъж
се чувстваш по друг начин. Отговорен си за толкова много хора.
Не само за играчите, но и за целия персонал.
- Извинявай? Кога си тръгваш довечера?
- За хотела ли? - Да.
Ммма... за Олд Трафорд в 6:30.
Честно, мислех си, че той ще мрази това в момента
- " В 5:00 да приключим. " - Да,знам.
Но може да остана и до 8:00.
И преди изпитвах уважение уважение към мениджърите, които
са в това години наред, но сега виждам
през какви трудности трябва да преминават, а и виждам също защо
те продължават да го правят.Насладата да излезеш
на тренировъчното игрище и различните чувства, които изпитваш.
В крайна сметка е наистина тежка професия
А са минали само четири дни.
Това е медийния брифинг.
Това са статистиките от последните пет мача-кой е играл,
кой не е участвал.
Това е таблица
на тренировъчните сесии в един от сезоните, както и предсезонните сесии.
Чувстваш се по-добре от тази страна, отколкото от другата. Понасял съм известни критики,
докато съм бил отсреща, но ако трябва съм изкрен,Сър Алекс винаги се е държал добре с мен тук.
По-често се случваше на тренировките.
Той никога не е бягал от отговорност, защото беше наистина велик играч.
за това,когато е правел грешки или е имал слаби мачове,
аз никога не съм му спестявал нищо.
Това означава да носиш отговорност.
Искам да отбележа благодарността си към Дейвид за това,че за първи път имам щанс да съм треньор.
Това е нещо,което винаги ще помня. Освен това искам да кажа
колко съм горд да водя отбора, който съм поддържал
цял живот и с който съм бил свързан
25, 26 години.Това вероятно е най-славният момент в моята кариера.
Нямам търпение да дойде събота.В 5:30 играем с Норич у дома.
Знам, че ще е разтърсващо, знам че феновете ще ни подкрепят.
Знам също, че играчите и щабът ми нямат търпение.
Аз също нямам търпение.Просто искам този момент да настъпи.
По-различен и по-типичен за Юнайтед стил на игра ли ще имате?
Искам играчите да играят със страст,
скорост, темпо, да са смели,
да имат въображение и всичко останало, което очаквам
от футболист на Манчестър Юнайтед.Искам да работят здраво,
но най-вече да се забавляват.
Райън, това ли е нещото, което искаш да постигнеш в дългосрочен план?
Аз имам шанс да покажа
какво мога да направя и на какво съм способен, като мениджър
за кратък период от време.Точно това е целта ми.
За след това ще говорим по-нататък.
Приемаш ли се все още като футболист, след като вече си мениджър?
Току-що си предложих 5-годишен договор,
така че ще използвам дадената ми власт, докато мога.
Най-голямата ми грижа за утре ли? Как да формирам състава
за различни възможни сценарии.
Това е кошмар.
Имам 10 играчи
за 7 поста.
Така че трябва да оставя трима извън състава в първия ми мач.
Проблемът е, че няма футболист, който заслужава да остане извън състава.
Постоянно мисля кои да останат на резервната скамейка.
Как биха могли да се развият нещата.
Мисля за това постоянно.Като футболист можеш да изключваш.
Като мениджър няма как да го направиш.
Постепенно виждам как порастнах за 4 дни.
Бях доста объркан,
защото отсядаме тук от доста време и аз винаги имам една и съща стая.
Така,че беше малко шокиращо,
когато отидохме на рецепцията, където бяха подредени всички пликове за стаите.
Взех ги и се оказа, че моят го няма.
Тогава Хелън, която работи тук, ми подаде моя.
Каза ми:"Не, ти не си в досегашната ти стая.Настанен си в друга."
За това ми беше малко странно.
Да,вечерта е хубава.Приятно е,почиваме си тази вечер.
Ще вечеряме, ще пием по чаша вино с отбора
и просто си прекарваме добре.
Повечето от трудната работа е вече свършена, така че остават дребните детайли,
за които ще се погрижа утре и после сме напълно готови.
Той играа над 20 години на световно ниво и спечели повече
трофеи от всеки друг. Като треньор, като мениджър
той ще знае какво точно иска да свършат играчите му през цялата седмица,
за да са готови за мача в събота.
От тук можеш да видиш Олд Трафорд в далечината.
Да, малко съм нервен, но това е добре.
Час и половина преди мача с Норич цареше невероятна атмосфера,
когато се появи треньорът на Манчестър Юнайтед.
Райън Гигс слезе, здрависваше се с всички
и направо сияеше.Той наистина изглеждаше, като мениджър на Манчестър Юнайтед.
Беше си сложил костюма и си мислиш:"Манчестър Юнайтед
отново е в сигурни ръце."
Коментирал съм повечето му триумфи
при неговите 13 спечелени титли на ВЛ и всеки път се учудвам
и проверявам наистина ли са толкова много.
Той наистина ли има толкова много трофеи? Разбира се това е факт.Той има близо
1000 изиграни мача за клуба и му желая всичко добро. Надявам се да води отбора
в още 1000 мача. Сигурен съм и виждам,че
Райън и другите момчета от випуск '92 и '93
ще изиграят сериозна роля за бъдещето на клуба.
Наистина го вярвам и виждам, че вече се случва.
Събота беше дълъг ден
заради всичко, което един мениджър трябва да направи.
Трябва да избереш футболист, който да говори пред медиите,
ти самия трябва да говориш с журналистите и да обявиш състава.
Този един час беше тежък.
По това време обикновено съм на терена и загрявам за мача.
Да си мениджър е ужасяващо и странно чувство.
При моя първи мач се чувствах все едно съм на терена и гледам играта,
но не можех да повлияя физически на мача,
защото краката не биха ми позволили.
Изключително горд съм, защото ние четиримата
сме играли тук от 12,13,14-годишни и за Райън,к ато мениджър,
това е невероятна привилегия.
Колко хова са водили Манчестър Юнайтед? Не много,нали?
Обещах си, че след като свърши разговорът ми с отбора,
това е.Ще ги оставя да се подготвят, както си знаят.Ще ги пусна да излязат,
да играят и просто да оставя нещата в техни ръце.
Когато се върнаха от загрявката почувствах, че трябва да кажа нещо.
Казах им:"Седнете и ми отделете две минути."
Говорих им за това колко много класа имат в съблекалнята.
"Вие сте брилянтни играчи.Вярвайте в себе си, излезте на терена и се наслаждавайте."
Беше скапан сезон, разочароващ сезон
и всички ние го знаехме.Искахме феновете да получат нещо,
с което да прекарат лятото в по-добро настроение.
И...
наи-вече да се насладят.
Манчестър Юнайтед не играят приятелски мачове.
Не съществува такова нещо, наречено приятелски мачове.
Просто всички искат да ги победят.
Дали играеш или ще си резерва, няма значение. В странно състояние си.
Настройваш се за мача.
Когато си мениджър виждаш, че нещата вече не са в твоите ръце.
Свършил си всичко по силите си и вече няма много какво да направиш.
Бяха нервни стъпки.
Овациите, които получих бяха просто...
...направо настръхнах.
Това беше момент, който никога, никога няма да забравя.
Беше малко странно да видиш Гигси да излиза, облечен в мениджърското сако.
Гордеех се с него.Да си играл за Ман Юнайтед, колкото
е играл той и да си обичан от феновете, колкото е обичан той
и сега, на 40 години, излиза на терена,
и получава тази реакция от феновете.
Можеше да видиш как се просълзява.
Това беше наистина специален момент.
Без капка съмнение това беше най-гордия момент в моята кариера,
заради това посрещане, което получих,
вълнението царящо по трибуните и целият този шум.
В този момент вече нямах търпение мачът да започне.
Не знам дали заради всички тези емоции или тренировките,
които бяха малко повече през седмицата, но започнахме мачът трудно.
Когато дойде почивката всичко, което казах на играчите беше:
"Играете много бавно.
Когато играете бързо се вижда, че ще отбележите
и че ще създадете нещо хубаво.За това вдигнете темпото,
играйте с едно или две докосвания и всичко ще е наред."
Исках от тях да натиснат Норич и да вдигнат публиката на крака.
Освен това бях избрал състав, в който резервите могат да окажат влияние
в дадена ситуация и мисля, че нещата нямаше как да се развият по-добре.
Включих Хуан, Чичарито и Ашли и всички те повлияха на мача.
Зарадвах се, защото не беше лесно
да оставя толкова класни играчи извън игра.
Можех да разбера еуфорията след мача с Ночич.
Беше хубаво да видя как Манчестър Юнайтед връща своята самоувереност.
Благодаря ви.
Ако ни бяхте видяли в офиса след първия ни мач срещу Норич...
...след двубоя бяхме смазани.Бяхме разбити
емоционално, защото това беше велик момент и за четирима ни.
Трябваше да се разсеем.
Наистина съм съсипан от умора.Това е...
...това е тежка работа.
Ясно е, че изпитвам голямо уважение към всеки мениджър,
защото не бях виждал нещата от "другата страна",
както ги видях тази седмица. Отплаща се,
но е трудно и ангажира голяма част от времето ти.
Винаги имаш
за какво да мислиш..Постоянно се питаш:
"Дали не съм забравил нещо?"
Определено имам нужда от помощ в работата,
защото съм тук само от пет дни.
Когато влязох в моя ресторант "Джордж" получих аплодисменти и поздравления от всички.
Мисля, че те очакваха да ги почерпя безплатни питиета, които нямаше да получат.
Всичко беше страхотно.Изпих една бира
и разпуснах със семейството и приятелите ми.
И вие и тортата изглеждате добре.
Това е торта за деня на майката, който вчера не мина много добре.
Никой не получи нещо освен мен.
Все едно не сме подарили нищо за празника.
- Да,точно така. - Нищо не съм казала.
- А ние минахме през доста трудности, не мислиш ли? - Да, така е.
Отиди да донесеш картичката.
Не, не я носи.
- Защо не? - Мисля си, че Райън рови
в телефона си и търси на грозните снимки
и си мисли: "Ще използвам тази." А аз спя на нея.
- На деня на майката ли? - Не, не я показвай.
Стейси винаги ме е подкрепяла
въпреки, че няма представа от футбол, а и не я интересува особено.
Не иска да знае нищо, свързано с футбол,
което всъщност е добре.
Иначе сигурно щеше да е различно.
Бяхме на вилата с моята братовчедка,
когато той влезе и каза само:
"Аз ще бъда мениджърът."
И двете се разсмяхме
и му казахме: "Сериозно?Ти шегуваш ли се с нас?"
Отговори ни: "Не, сериозен съм."
Как е възможно той да е мениджърът? Той е играч, а това е толкова голяма длъжност.
Притесних се и си помислих:
"Господи, ще трябва да се правим с толкова напрежение и стрес."
Но ако трябва да съм честна, не беше толкова зле.
Единствената разлика беше, че не се излежаваше по цял следобед, за да гледа телевизия.
Имам свободни около два часа, които използвам или за да свърша нешо
или просто да се прибера след тренировка и да си почина.
Вдигам си краката и релаксирам от ежедневието с любими предавания.
Харесвам примерно тв игри. - Казваш ни:"Млъкнете.
Започва "Егхедс" или "Чейс".Пазете тишина.
Започваш да отговаряш на въпросите и се справяш добре,
но когато сгрешиш на някой започваш да се ядосваш.
Ами опитвам да обогатя знанията си.За това харесвам тв игрите.
Бях забравил за "Чейс" и "Егхедс".
- Филмът за "Уан дайрекшън". - В момента го повтарят.
Гледала съм го вече 28 пъти и продължавам.
# Озаряваш моят живот, както никой друг... #
- Думата е "свят"! - "Озаряваш моя свят", права си.
Може да пиша на групата и да им кажа да го променят.
Защо?
Защото мисля, че моят текст е по-добър.
Наистина ли мислиш така тате?
Да се прибера вкъщи, при Стейси и децата, за мен винаги е било
нещо, като бягство от
напрежението и разочарованията, а понякога е като да стъпя отново на земята.
Това винаги е мястото, където всичко това се случва.
Това е твоето безопасно убежище, далече от светлината на прожекторите
и е мястото, където се чувстваш комфортно
и можеш да си починеш без значение какво се е случило на стадиона.
Те гледаха целия мач
майка му беше толкова горда.Беше истински горда.
- Да. - Но в един момент тя...
...тя искаше да извадиш някого от игра.
- Да? - Да.
Каза ми:"Дали телефонът му ще е в него?"
А аз отговорих: "Не,недей.Телефонът няма да е в него. Нямаш право да му звъниш сега."
"Изкарай еди кой си от игра и накрая този играч вкара два гола."
Да.
Така, че от нея няма да стане мениджър.
Над 20 години, Сър Алекс казваше:
"Почакай, докато повечето станете мениджъри и ще разберете
колко е трудно да избереш състав и да оставиш добри играчи извън състава."
Аз просто стоях и си мислех: "Да, да, както и да е."
Знаете ли, чувството е все едно за първи път ставаш баща.
Подготвяш се доколкото е възможно,
но докато не се случи
наистина и не го преживееш, няма как да си наистина подготвен.
Миналата седмица се подготвях да започна тренировката в понеделник,
и когато Ники, Ники Бът дойде в офиса в понеделник сутринта ми каза:
"Мисля, че ще е добра идея да не се включваш в тренировачните упражнения."
Попитах го:"Какво имаш предвид?"
Той отговори:"Мисля, че
ще е по-добре да наблюдаваш отстрани, като лидер
без да участваш в игрите, защото
представи си, че някой играч случайно те ритне и ти реагираш по някакъв начин."
Наистина имаше логика, така че стоях отстрани
и просто бях мениджър,
вместо футболист, какъвто очаквах да бъда.
Това беше добър съвет
и определено беше правилното нещо, което да направя.
Добро утро.
Ще се преоблека
и ще закуся.Овесена каша, бъркани яйца,
филийка, портокалов сок, кафе.
Голяма закуска за голям ден.
Да идваш и да тренираш на такова място всеки ден е, като да спечелиш от лотарията.
Условията са страхотни, хората са страхотни,
имаш мотивацията.
Това е страхотно място, на което да работиш.
Виждаш ли ги някъде?Къде са? Къде са Бът, Скоулс и Гигс,?
Къде са?
Сега са в кафенето и пият своите чай, капучино и лате.
Въпреки, че Фил имаше невероятна кариера,
мисля че той е роден да бъде треньор.
Има познанията и ентусиазма и беше брилянтен в работата си с мен.
Можех да кажа какво искам, а той беше моят "глас"
на тренировъчното игрище.Той беше способен да подобри
тренировъчната сесия, казвайки:"Ок, как да извлечем най-доброто от това?"
Всички ние имаме еднакви виждания за това как искаме този отбор на Ман Юнайтед да играе.
Това вероятно датира от времето,
когато ние играехме тук и стила, на който бяхме научени.
Това е бърз, атакуващ футбол, енергия, дух и сплотеност.
Ники Бът е човекът, който донесе своите опит и "ноу хоу",
но също така той е този "инструмент",
който един мениджър има и на който може да разчита.
Без да се поколебае би ми казал
ако допусна грешка или ако не правя нещо правилно.
Всички ние навлизаме в новите си роли.
Това беше ободряващо, добро
и приятно нещо за мен.
С тези момчета се познаваме, като братя и е наистина
лесно да работим заедно.
Поул Скоулс е любимият ми футболист. Наистина обичах
да играя с него.Той беше интелигентен играч
и е удоволствие да играеш и тренираш с него.
Последните 2-3 седмици
бяха може би едни от най-приятните времена, които съм преживявал...
...дори и като футболист.
Виждаш всички играчи обединени в упражненията и задачите,
а ти просто си там и отново "риташ топката".
Идеалната седмица би била да дойдеш на тренировка в понеделник,
и да подготвиш отбора за мача в събота. Вече имаш
ясно изготвен план за седмицата.
Подготвяш тренировките, подготвяш максимално добре играчите физически
в първите дни, упражнения за владеене на топката,
за скорост, тренировка за удари към вратата.
В дните преди мача просто затвърждаваш направеното
и след това трябва да се подготвиш и тактически.
Извинявай за прекъсването.Имаш среща в 10:00.
Ще ми дадеш ли пет минути, за да дам програмите на момчетата,
тази година е малко по-различно?
Можеш ли да направиш няколко обиколки с момчетата?
Няколко дължини на игрището.
Това е колективна работа.За това разчиташ на спортните "научни" документи.
Как да подготвиш тренировката, която започваш
и как да получиш, каквото искаш?
След това гледаш жидео записи
и трябва да разчиташ на анализаторите.
Флетчър, Фелайни, Шинджи или Джоунс...
Ще е нещо такова.
Един от двамата ли?
Той ще може да атакува от там.
Ще може да го направи.
Това е страхотно място да работиш
и аз имах късмета да го правя дълго време.
Беше брилянтно.
- Здравей,как си?Радвам се да те видя. - Здравей.Добре съм,благодаря.
- Благодаря ти. - За нищо.
Добре, първите три са на тайландски, написани са фонетично.
OK.
Използвай този жест.Така е идеално.
OК.
Правили сме това 100 пъти.
Добре дошли на Олд Трафорд-"Театърът на мечтите".
Това е класика.
Хубав израз за нещо старо.
Колкото повече се подписвам, толкова по кратки са автографите ми.
В началото са дълги,а накрая са все по-къси.
Прави ли това при последното участие?
- Моле те,може ли да подпишеш и тези? - Да, добре.
Обикновено е по-трудно. Всъщност не трудно, а по-скоропродължително, когато правиш
различни неща.Трябва да варираш.
- Туелпс. - Здрвавей.
- Това е кошмар. - Кошмарно ли е?
Да.
- По телевизията изглежда лесно,нали? - Да, но всъщност е трудно.
Защо?На чужд език ли е?
- На тайландски е. - О, тайландски?
Китайски, японски... Приятел, тук съм от цял час.
- Не, не си. - Напротив човече.
Познаваш ме, обичам клуба.
Наистина ли е трудно?
Не.
Но е напрегнато.А ти не можеш да се справяш с напрежението.
Беше хубава седмица, тренировките бяха интензивни.
Заболя ме главата, докато избера състава
и реша кой да остане извън него.
Понякога нямаш логично обяснение защо някой остава извън състава.
Просто има прекалено много играчи и това е нещото, което ме затруднява много,
но някой трябва да го направи.
Райън, какво знаеш за Луис ван Гаал?
Той изглежда, като фаворит за твоята позиция.
Да, той има невероятна репутация
и е успешен мениджър.В момента обаче моето внимание
е насочено към двубоя със Съндърланд и оставащите два мача след това.
Имам много неща, за които да мисля. Все още съм във форма
и евентуално да вляза в игра. Ще видим как ще се представи отборът
и, както казах, може и да се включа.
Главният ми приоритет обаче е да спечелим мачовете.
Ще помогне ли ако аз играя?Това ли ще ни даде най-голям шанс? Ще видим.
Май ти беше трудно там?
Да, беше по-трудно,отколкото миналата седмица.
Всяка сутрин през тази седмица...сряда, четвъртък...
...шофирам за тренировката
и ще звъня на Камерън.Всяка сутрин ще му звъня
и той ще ми каже:"Добре, какво правиш? Внимаваш ли какво правиш?
Какво ще правиш тази сутрин? Какво ще правиш на тренировката?"
Казвам му с какво се занимавам.А той:
"Осъзнаваш ли, че си мениджър на най-големия клуб в света?
Не мисля, че... ...не мисля, че го разбираш."
Отговарям просто:"Благодаря Камерън."
Спокоен съм, пътувам за тренировката и през главата ми минава какво ли не.
За това му казвам:"Камерън, моля те,нямам нужда от това напрежение сега. Не казвай това отново."
На следващия ден той ми казва абсолютно същото нещо.
Точно прегледах данните за мача със Съндърланд,
завършихме някои детайли.
Състават е готов, както и резервите,
така че,да, спокоен съм.
Главната ни цел е да спечелим мача.
Когато поех отбора исках да дам шанс
на всеки играч от състава и това смятам да направя.
Както когато бях играч, така и сега се старая
да повлияя по най-добрия начин за да победим.
Вярвам в играчите,
направих пълна подготовка през седмицата и сме готови за двубоя.
Нямам търпение да стане 15:00.
Съндърланд са отбор в добри серия и форма и никога не трябва да ги подценяваш.
Имаха импулс в играта, а и се борят за оцеляване в лигата.
Така че, въпреки че бяхме по-добрия отбор, те заслужаваха победата,
защото мисля, че създадоха по-добрите положения.
Вторият мач го върна на земята с трясък.
Мисля, че този двубой ще го замисли.
Загубата ще го научи на много неща.
Не съм говорил с него по въпроса, но вероятно той ще научи
повече от загубата, отколкото е научил от победите.
Бях наистина съкрушен след този мач.
Чувствах се предаден до някъде от някои футболисти.
Тогава прости си казах:
"Това няма да се случи отново. "
Разочарован съм от представянето миналата седмица.
Това малко ни свали, а и наближава краят на сезона
и чувството, че не играем за нищо не ми харесваше.
Може би те загубиха част от енергията,
а може би просто ме възприемат, като треньор само за тези 4 мача.
Реших да не тренирам.
Може би това е още едно грешно решение, което взимам.
Като мениджър усещаш загубата много по-силно.
Много по-лошо е.
Видях голяма промяна у него в деня след мача със Съндърланд.
Беше направо съсипан.
Тогава му казах:"В крайна сметка
не можеш да се подлагаш на толкова напрежение."
Той обаче беше смазан и наистина мълчалив, което не беше типично за него.
Обикновено, когато имаше слаб мач,
в моментта, в който се прибере, взимахме децата
и си правехме нашите си неща.Всичко оставаше отвън,
а в случая това беше още в него.
Вчера ме попитаха:"Кое е по-лошо?
Да го гледате, като мениджър или да го гледате, като играч?"
Да го виждам, като мениджър е по-лошо,
защото, като футболист имаш още десет човека, които могат да ти помогнат,
докато сега всичко е на неговата глава.
Бяхме се подготвили правилно и знаехме, че Съндърланд ще е корав противник,
защото бяха в добра серия.
Просто избрах състав.Мислех, че съм подбрал отбор,
който може да спечели мача и вярвах в тези играчи.
Някои от тези футболисти
подведоха и мен и самите себе си.
Може би бях прекалено мек с тях.
Не ми пука къде се намират в класирането и не ми пука,
че резултатите им не вървят добре.
Стъпиш ли на терена, като играч на Юнайтед,
даваш всичко от себе си.Не го ли направиш, не заслужаваш да играеш в следващия мач.
Мисля, че винаги съм имал воля за победа.
Още от дете бях свикнал да печеля
и имах страх от загубата, защото знаеш, че чувството да загубиш е много по-силно
от това да спечелиш.
Когато печелиш е страхотно, но после отминава.
Когато загубиш, не е приятно, а освен това не ти минава наистина дълго време.
Разговарях с него.Сега е в режим, спи само по пет часа,
така че е в света на останалите треньори.
Мениджърите носят всяка малка грижа със себе си вкъщи,
мислейки как трябва да остави играчи извън състава.
Той обаче има обективения поглед, за да го направи
и притежава характера, за да се справи с това.
Като мениджър трябва да взимаш трудни решения
и това е нещо, което всички треньори ще ви кажат.
Той е абсолютно способен да взима тези решения.
Бях разстроен след мача и колкото повече време минаваше,
толкова повече се ядосвах.
Спях все по-малко и наистина не можех да го приема.
Ако някой от играчите дойде при мен и ме попита защо няма да играе,
ще му отговоря и не мисля, че ще имат опорни точки.
На мача със Съндърланд стоях отстрани и ми се искаше
да се бях писал в резервите, за да мога да направя нещо.
Мисля, че на всеки мениджър му се иска това.Аз обаче все още
съм от част от състава и мога да повлияя истински в мача.
Той беше казал, че трудната част е да оставиш играчи извън състава,
но той е достатъчно твърд да го направи.Той ще им обясни
защо са аут.Не би обявил само хората в игра
без да каже на останалите защо няма да играят.
Това е много важно и той ще го направи.
Мисля, че нещо вътре в него се отключи.
Виждал съм това няколко пъти.
Това е манталитетът,който го прави, какъвто е и го кара
да желае победата.
Какво мислите за това?
Харесва ми мястото на Валенсия.
Мислиш ли да включиш себе си в състава довечера?
Да.
Снощи мислех да започна с Фелайни
Тук вместо Карик, да бъда аз.
Не мисля обаче, че съм тренирал достатъчно.
От първия ден им казвам:"Кажете ми мнението си
и бъдете директни."
За това съм с хора, които познавам и знам, че ще бъдат честни с мен.
Кой е подходящ за тук?
Уилсън става ли?
Не...Лоурънс... Лоурънс е добър за там.
Уилсън е страхотен в наказателното поле.
Има най-добрия отскок, който си виждал.
Това оставя ли ни открити там?
Скорост, агресия...
Малко хладнокръвие...Кари, Кагава...
Доволен съм.
Мисля, че клубът винаги трябва да води младите играчите напред
и да им се дава шанс.В 9 от 10 случая
в тях няма истрах, просто излизат и играят
все едно са в парка.Това им инжектира ентусиазъм,
скорост и положителна енергия.
Наистина е важно
да продължим тази тенденция, защото
ако Сър Алекс не ни беше дал този шанс,ние сигурно нямаше да сме тук сега.
Взех няколко играчи от школата,
за да тренират с нас и те се вписаха добре в обстановката.
Не бях тренирал от вторник и ми беше трудно.
Трудно е да тренираш, след като си станал в 7:30, не си се спирал,
опитвайки се да се подготвиш за тренировката в 10:30.
Не беше лесно, но бях твърдо решен да бъда подготвен,
за да се включа в мача.
Тренировката тогава...мисля, че беше понеделник
наистина ми хареса.
През това време я и ръководех, като треньор и това беше дори по-добре.
Тренировката за мен винаги е била най-хубавата част от деня,
защото знаете как се чувстваш след упражнения.
Чувстваш се страхотно.
Ако говориш с бивши играчи и ги питаш:
"Все още ли тренираш?"
Ще чуете:"Да, разбира се."Well, yeah, of course I do.
Към края е възможно и някои от тях да не го правят.
Аз обаче никога не съм стигал до момент, в който не искам да изляза там.
За да си способен да играеш 25 години на най-високо ниво
и да си много успешен в това, ти е нужно нещо специално.
Нужно ти е нещо, което малко хора имат
и което трябва да извадиш от себе си
много повече в късния период на кариерата си,
отколкото е трябвало в началото.
Когато ги пускахме да бягат, Райън
беше много пред останалите."Убиваше" всички.
Робсън беше велик атлет, велик треньор.
Той му казваше:"За Бога, правиш ни да изглеждаме добре."
Имах свой малък отбор, който ми помогна да продължа до 40.
Сара-моят йога учител.Филип Нийл, който имаше може би най-важната роля за това.
- Усещаш ли разликата? - Да, усещам я.
Няма нужда да казваме, че трябва да си много отдаден психически,
за да можеш да играеш на най-високо ниво
и да продължаваш да печелиш.
Това говори за неговите нива на амбиция, с която се състезава на този етап.
Той има две основни качества.
Той е, като колоездач в "Тюр дьо Франс"
Човекът на колелото...
...понякога този, който е добър в изкачването, не е добър в спринта
и обратното.
Гигси обаче можеше
да спечели и изкачването и спринта.
Той все още е бърз, притежава невероятни умения и страхотен ляв крак.
Десният му крак не е толкова силен,
но левият му е страшен.
На него не му пука.Като Марадона е.
Всички ние, левичарите,
сме по-елегантни от играещите с десен.
Има много десничари
и малко левичари.
Ние имаме способността да сме велики играчи.
Съществуват множество десничари, които са наистина слаби.
Със сигурност е много трудно психически да проумяваш
факта, че вероятно си изиграл своя последен мач на Олд Трафорд, нали?
Ами...Господи!
Направо ме убиваш.
Все едно да те накараме да излъжеш на психиатрична кушетка.
Искам първо да мине мачът в събота и след това ще мисля по въпроса.
Ако не се видим отново, искам да ти благодаря много за твоето сътрудничество.
Надявам се да се видим пак, но ако не се случи...
Добре.Благодаря приятел.
Благодаря приятел.
Все още очакваме да те видим следващия сезон.
Независимо какво ще се случи, благодарен съм за всичко през годините.
Надявам се да водим същия разговор и следващия сезон.
Благодаря.
От гледна точка на атлетизъм във футбола, той е изключение,
заради неговите баланс,
стабилност и издържливост.
Това са нещата, които му позволиха той да остане и да играе до 40-годишна възраст.
Направо е ненормален.Ако говорим за спортист е абсолютно ненормален.
Олд Трафорд е уникален стадион, точно както и името му. Това е "Театърът на мечтите".
Ревът на публиката те прави по-голям, по-силен,
докато аплодират името ти.
Искаш да се представиш добре заради феновете и обожаваш това,
приемаш го присърце и просто искаш тази емоция да трае вечно.
Той преживя ерата на Фъргюсън
и това беше една от многото му победи и спечелени титли.
Борейки се за различни купи, стоейки винаги високо във Висшата Лига
и приемайки всеки мач все едно
играе за живота си.
В мача с Хъл Сити, за разлика от този със Съндърланд,
когато се представихме доста лошо,
исках да внеса повече енергия,повече свежест
в отбора.За това нямах никакво съмнение и пуснах
Том Лоурънс и Джеймс Уилсън.
Какво ще направят младите играчи ли?Те ще опитат и направят неща,каквито играчи,
които не се забавляват, няма да опитат.Без колебание
ги пуснах в игра и те не ме разочароваха.
Видяхте как се зарадвах, когато Уило вкара първия си гол.
Всички сме били там.Всички сме дебютирали като млади футболисти.
Това беше страхотен момент.
Започнах да загрявам при 2:0 и след това успяха да ни върнат един гол.
Без значение колко мача си изиграл, получиш ли тази подкрепа от феновете,
това винаги има ефект върху теб и ти дава лекота в краката.
В главата ми се въртеше и възможността това да е може би последното ми участие,
но се чувствах добре.
Влязох в игра и просто
правех, каквото трябва.Нямаше нищо по-различно от всеки друг мач, в който съм влизал.
Щеше да е хубаво да се разпиша в този сезон,
но не е било писано.
Спокоен съм.Не усещам напрежение.
Какви ги говоря?!Наистина исках да вкарам.
Наистина много ми се искаше да успея,
но не се случи.
Тате, кой стана играч на мача?
Аз. Наистина ли си ти?
Не разбира се.
Кой според теб трябва да бъде играч на мача?
Онова момче. Младото момче.
Онзи Джеймс. Да, той се справи добре.
Уилсън ли се казва? Да, Джеймс УилсънJ.
- Уило.Справи се добре, нали? Да.
Справи се наистина добре .
Всички се бяха притеснили понеже
ти пусна двама млади играчи в атака. - Наистина ли?
- Да. - Ти беше ли притеснена?
Едно време татко ти също е бил млад играч.
Преди около 10 години.
Не, не са 10 години.Преди около 25.
Наистина? Да,
защото ти играеш от толкова.
Защо говориш така? Защото е истина.
Без съмнение най-добрите моменти в живота ти са, докато играеш.
Дали ще си треньор или нещо друго след това, нищо не може да се сравни
с това да играеш футбол.
Тези голове за купата, последният гол, дузпата в Москва,
великият гол срещу Арсенал.Нищо от това не може да бъде постигнато отново, след като спреш да играеш.
Какво знам ли? Най-големият клуб в света.
Вие какво мислите?
Не трябва да питате мен, а клуба.
Позицията ми е същата, както миналата седмица.
Ясно е, че има много спекулации, но още нищо не е обявено официално.
Моята работа е да подготвя отбора за мача със Саутхемптон и това смятам да направя.
Сигурен съм, че скоро ще има изявление и тогава ще мога да коментирам.
В този момент всичко е само слухове така,че нямам какво повече да кажа.
Съставът днес ще трябва да работи здраво, защото противникът ни е сериозен
и са силни домакини.Отборът, който имаме обаче
притежава опит, имаме скорост, имаме играчи,
които умеят да владеят топката.
Те се уморяват към края.За това резервите трябва They do die at the end, so, subs,
да са готови да влязат и да спечелят мача.Бъдете концентрирани и наблюдавайте играта.
Това е последния мач от сезона и искаме да завършим с победа.
Искаме да дадем на феновете повод за радост,
докато Ман сити и Ливърпул се борят за титлата.
Нека зарадваме феновете.
Беше разочароващ сезон, но играем добре,
по начин, какъвто искам и това е благодарение на играчите,
които имаме на терена. OK?
Слязохме от самолета в Манчестър и си казахме "Довиждане"
с футболистите.Благодарих им.
Може би с много от играчите и част от персонала
се виждаме за последно.
И...
По принцип не съм емоционален.Поне не мислех, че съм.
Не съм много емоционална личност.
Колата ми беше паркирана точно отпред и си помислих: "Трябва да вляза в колата си."
Усещах, че се разчувствам.
Влязох в колата
и просто започнах да плача.Стана ми наистина,
наистина тъжно.
Мисля, че беше смесица
от това което си казахме, както и че с някои от тези хора е за последен път.
Мога да добавя и цялото напрежение, на което бях подложен.
Сега звучи глупаво.
Но това беше нетипично за мен.Определено не бях аз.
Когато излязох от летището
и спрях на светофара
колата на Ники Бът застана точно до моята и си помислих:
"Мамка му, няма как да го погледна.
Не мога да допусна Бъти да разбере, че току-що съм плакал."
Така, че само леко му помахах и погледнах на другата страна,
чакайки да светне зелената светлина.
Новият, но очакван треньорски щаб беше обявен
от Манчестър Юнайтед.
Луис ван Гаал, който в момента е треньор на холандския национален отбор,
ще замени Дейвид Мойс.
Негов асистент ще бъде Райън Гигс.Със заемането на тази длъжност
най-титулования играч на Висшата Лига
обяви, че прекратява футболната си кариера след 24 сезона за клуба.
Срещата ни мина наистина добре.Допадна ми веднага
и чакам с нетърпение да работя с него, както и да се уча от него.
Той взе важно решение и мисля, че е правилното такова-
да продължи, като асистент при Луис ван Гаал.
Райън Гигс ще научи толкова много,
но и самият той имаше много добри идеи, както видяхме
в тези 4 мача, докато той беше мениджър.
Беше като торнадо и не бих заменил това за нищо на света.
Това беше уникално преживяване и опит, на които напълно се насладих
и всички ние ще бъдем по-добри
следващия път, когато се случи.
Имах и тъжни моменти тук, но в по-голямата си бяха щастливи.
Определено повечето бяха хубави моменти.
Голяма част от тях бяха покрай празненствата в края на сезона.
Влизаш в съблекалнята,
взимаш хавлията си
и завиваш дрехите си в нея, защото знаеш,
че ще се пръска шампанско.
По тази причина опитните играчи веднага, след като се приберяха от терена
правеха това по най-бързия начин. Младите момчета,
които не го бяха преживявали се питаха: "Какво правят те?"
Скоро разбираха отговора.
Чувствам се странно, когато знам,
че утре не се налага да идвам тук.
Това е ново начало и е вълнуващо. За първи път кариерата ми
ще навлезе по друг начин
в предстоящите напълно различни лято и сезон.
Футболът, който е в теб
никога не изчезва
без значение дали си на терена или не.
Определящият момент, като играч, е само един.
Това е голът ми срещу Арсенал.Не мисля, че съм направил нещо преди или след този гол,
защото това е всичко, за което хората говорят.
Той започна нападението, минавайки между зашитниците, покрай Виера,
Диксън, Киоун, Диксън
и вкара топката.Не можех да го повярвам.
Тези свръхестествени баланс, техника, докосване и безстрашие,
с които унищожи вероятно най-великата защита,
която Висшата Лига някога е виждала.
След пробива трябваше да отбележи на най-добрия вратар в Англия,
който по това време бе дейвид Сийман, като я забие точно над него.
Най-хубавото нещо беше радостта му след това.
След това свали фанелката си и я развъртя над главата си.
За съжаление никога няма да преживея
това окосмяване по гърдите ми тогава,
защото този гол беше показван толкова много пъти
и ми се искаше да изрежат видеото до момента, в който топката влиза във вратата.
Така че остатъка от кариерата ми можеше да се забрави,
което не е толкова лошо.Голът не беше лош.
Ако ме попитате за 3-ма или 4-ма най-добри играчи в историята на Юнайтед,
Гигс определено, без абсолютно никакво съмнение е един от тях.
You can argue with the rest.
Имах щастието да си изкарвам прехраната с футбол,
откакто завърших училище до сега, до 40 години.
Да играя за отбора, който подкрепях още от дете.
Имах щастието да спечеля трофеи
и да играя под ръководството на най-великия мениджър за всички времена,
както и да играя с някои от най-великите футболисти, украсявали някога футболния терен.
Винаги съм бил човек, който гледа напред.
Не съм задълбавал в проблемите,
защото ако го правех
вероятно щях да се изнервям
и това щеше наистина да ми повлияе.
Имах най-добрата кариера, която някой би могъл да има.