П Р О Ф Е С И О Н А Л И С Т Ъ Т
Така, очевидно е, че на 14-ти май
обвиняемият Жослен Бомон е пристигнал в страната ни
с намерението да извърши покушение срещу полковник Нджала,
президент на Малагабийската Република.
Господин съдия, колкото и парадоксално да звучи,
обвиняемият твърди, че е действал самосиндикално.
Обвиняеми, потвърждавате ли, че целта на посещението ви
е било убийството на президента Нджала?
Да, господин съдия.
Планирали ли сте предварително това покушение?
Да, господин съдия.
Изпълнявали ли сте мисия поради политически интереси?
Давате ли си сметка, Жослен Бомон,
че ви очаква най-тежкото наказание за постъпките ви?
Обвиняеми, отговорете на прокурора!
Обвиняеми, изправете се!
Явно топлината не му понася. Прекъсваме за кратко.
Не. Не!
Не! Не!
Не искам повече! Майната ви!
Какво ти става? Ела насам.
Стига си се дърпал, ела. - За нищо на света.
Добре, ето, стига детинщини.
Достатъчно. Облечете го.
Отдръпнете се.
Браво, г-н Бомон.
Справяте се чудесно.
Просто великолепно.
Е, ще се разбираме ли?
Бъдете сигурен, че ще ви издействам неповторимо наказание.
Да, господин съдия.
А така!
Осъзнавате ли, че заслужавате най-суровото наказание?
Да, господин съдия.
Искам го в три копия. Един за президента на Франция,
един за тайните служби и един за полковник Мартен.
Нека му се порадват. - Да, господин президент.
Предаваме делото срещу Бомон.
Само президентската амнистия може да спаси терориста Бомон
от най-тежкото наказание.
Животът му зависи от милосърдието на ваше превъзходителство.
За да го върнат като герой във Франция?
Този боклук трябва да бъде превъзпитан.
Ей ти, ставай! Ставай, казах!
Ставай, добиче!
Ставай!
Ще те науча аз теб!
Ставай!
Кротко!
Копелдак! Махни се!
Дръж го!
Ставай!
Бързо, вече са тук!
По-бързо!
Бързо, ще ви видят! Излизайте, бързо!
Хора, бягайте! Войниците са тук!
Бързо, излизайте!
Бързо, всички в гората.
Крийте се!
Бързо!
Скрийте се!
Войниците идват!
Бързо! Скрийте се!
Живо, живо, живо!
Идват, побързай.
Готов? - Момент.
Наближават. Чуваш ли?
Не стреляй. Ще се измъкнем. - Добре.
Не!
Умирам ли?
Да. Страх ли те е?
Не. Защо?
Аз бих се страхувал.
Е, да... защото вас, християните, ви е страх да не попаднете в ада.
"За полковник Мартен"
Наол укар есмо луак трал он фа бека лудо кода. Какво е това "кода"?
Прякор. - Сериозно?
Капитан Валера.
Елате за момент. Имате странна телеграма.
Не го разчитаме. Не е от нашите кодове.
Откъде идва? - От Париж. С пощенския влак.
Току-що пристигна.
Ето, г-н капитан. Този код от години не го ползваме.
Отпреди две години е.
Кой би използвал такъв код? - Който е изчезнал преди 2 години.
Сега ще разберем.
"Алиса Анслен"
Ало. - Алиса?
Едуар! - Да не те притесних? Бързаш ли?
Тъкмо влизам. - Добре.
Хващай едно такси и идвай.
"Жос"
Алиса? Чуваш ли ме?
Да, Едуар.
Идвай веднага.
Какво има? Станало ли е нещо?
Нищо добро, побързай.
Да.
Жос Бомон - до полковник Мартен.
Обади се на полковника. - Но...
Действай! Бързо!
Смешно ли ти е?
Жос Бомон се е върнал? Браво на него.
Прочетете ми телеграмата. - Момент.
Клаузите по договора ще са изпълнени между 12-ти и 15-ти.
Дванадесети?
Дванадесети... значи днес.
Между 12-ти и 15-ти е визитата на президента Нджала във Франция.
Ето защо Бомон чак сега се появява.
След малко идвам. Повикайте Розен от спец-службата.
Може да ни е от полза.
А също онзи... от школата на снайперистите.
Инструкторът на Бомон. Как му беше името?
Инструктор Пикар? - Да, да, точно, Пикар.
Чакай. Обади се и на министъра.
За всеки случай. - Ясно, полковник.
Капитан Валера!
Нека наблюдават дома на съпругата му.
Да не е побъркан. - Съдейки по телеграмата - да!
Слушам, полковник.
Трябва да предупредим жена му. - Какво мислиш, че правя?
Някой ни е изпреварил.
Ало, службата по подслушвания?
Дай им две минути.
Жана, скъпа, трябва да затварям. Телефонът ще се подслушва.
Почакай, Жос, не затваряй. Моля те, Жос, аз...
Сега очаквай гости. Щом си тръгнат, дръпни пердетата.
Ще дойда, скъпа.
Какво искаш? Майната ти, остави ме да спя.
Добре де, махам се, г-н полицай.
Значи не си кука?
Почакай.
Какво искаш? - Помощ.
Какво? - Имам една работа за теб.
Давате ли си сметка, Жослен Бомон,
че ви очаква най-тежкото наказание за постъпките ви?
Жослен Бомон, вие сте чудовище.
Прав е.
Изпълнявали ли сте мисия поради политически интереси?
Не, господин съдия.
Жослен Бомон, осъзнавате ли, че сте извършил престъпление?
Да, господин съдия.
Здравейте, господа. Добър вечер, Мартен.
Благодаря, че се отзовахте, господин министър.
Момент, да се събудя.
Да имате кафе? - Да, разбира се.
Веднага, господин министър.
Бях решил да се наспя. В последно време не ми се удава.
Само приспивателните помагат.
Какво стана с кафето? - Заповядайте, г-н министър.
Целият съм в слух, полковник Мартен.
Жослен Бомон... е в Париж.
И кой е той?
Майор Жослен Бомон. Агент от секретните ни служби.
Попадна в плен преди две години. Сега се е върнал. А това...
е проблем, господин министър. - Защо?
Иска да убие президента Нджала. - Нджала?
Да убие Нджала? Но защо?
Сложно е за обяснение.
На кратко, ние...
Как да се изразя...
Преди две години, ние му възложихме тази мисия.
Кои сме "ние"? - Бившият на поста, г-н министър.
Маршандо? - Да.
Филип Маршандо? - Да, господин министър.
Ако държите, ще ви представя мотивите за това решение.
Няма нужда. Кажете ми фактите.
Ами ние изпратихме майор Бомон в Африка.
Това го разбрах.
Може ли да ви помоля за още кафе, госпожице.
Продължете.
Но при пристигането му в Малагаби, политическата ситуация се променя.
Необходимостта от елиминирането на Нджала отпадна.
Правилно. - Значи сте прекратили мисията?
Не, господин министър. - Защо?
Искате ли коняче в кафето, г-н министър?
Попитах, защо не сте изтеглили Бомон?
Счетохме за необходимо
да предупредим президента Нджала за намеренията на Бомон.
Предали сте агента си?
Не. Не сме го предали, г-н министър.
Не сме.
Сам разбирате, че интересите на страната ни са над всичко.
Запознайте се с придружителя ми. Той всичко ще ви обясни.
Елате, по пътя ще ви обясня. - И защо?!
И какво ще изкараме от това? - Питайте него.
Спокойно, точен е. Човек на честта е.
Какво решавате? - Добре, да вървим.
Хайде. След мен.
Защо ви е изпратил тази телеграма?
Защо ли?
Над този въпрос, г-н министър, ще трябва да си поблъскаме главите.
Няма да ни е последната безсънна нощ.
Как ще действате? - Според обстоятелствата.
Още нищо не ви е показал.
Инструктор Пикар. Той е обучавал Бомон.
Да, господин министър, Бомон няма да се даде лесно.
Най-смешното е, че ние самите сме го обучили на всичко това.
Най-способният ми ученик, г-н министър.
Ако имах син, бих искал да е като Бомон.
Много трогателно. Но да се върнем на въпроса.
Имам чувството, че лесно ще ви се удаде да го заловите.
Да. Все пак не е игла в купа сено.
Сигурно ще се свърже с някой. - Не е наложително.
И сам ще се оправи. Мислите, че не съм го обучил ли?
Бомон е свикнал да играе с белите. - Какво?
Като при шахмата. В белите е инициативата.
А Бомон е блестящ шахматист! Всеки гросмайстор би му завидил.
Помнете ми думата, кръвчицата ви ще изпие!
Няма да дойде. Напразно чакаме.
Ако ти се криеше, щеше ли да отидеш при жена си?
Не, щях да отида при твоята. - Много смешно!
Започваме.
Копеле! Кого буташ ти, бе?
Ела ми! Ще ти смачкам мутрата!
Какво става? - Бездомните. Пиячката не им стига.
Давай, давай, не спирай.
Къде ми е бутилката? Моя си е!
Прав бях.
Спрете. Стига!
След мен.
Дай шишето.
Я марш! Изчезвайте! Хайде, чупката!
Разкарай го тоя боклук. - Не мога да изляза.
Изчезвайте! Бързо.
Какво е това? - Часовникът ми.
Хайде, разкарай се!
Часовничето ми! Скъпото ми будилниче!
Време е за по кафе. - И още как.
Скапан квартал.
Скапан? Другите да не са по-добри?
Мислят си, че като махнат алеите, и лайната в Париж ще изчезнат.
Краката ми изтръпнаха. Мамка му!
Защо да сме песимисти?
Първо, добре са го обработили.
Двете години в затвора, бягството. Да не е от желязо?
Сигурно е крайно уморен. - Уморен? Голям смях.
Него такива моменти го каляват! Вливат му сили!
Вижте какво ще ви кажа, министре, това предателство няма да ви прости.
Тепърва ще видите, скъпи ми политици.
Бум! И негрото е история! - Достатъчно, Пикар.
Не съм свършил. - Много ви благодаря. Достатъчно.
След това блестящо изпълнение, ми остава само да добавя едно.
Ако нещо се случи на негрото... Бум! И с нас е свършено!
Не, не. Не се безпокойте.
Ще го спрем. - Ще го спрете?
И кой ще го спре?
Аз.
Комисар Розен, специални служби.
Жос?
Ти ли си, Жос?
Цели две години! За малко да се побъркам.
Жана, прости ми, така се случи. Нямам вина.
По дяволите. По-мръсен съм от това палто.
Иска ми се да те прегърна по-силно. Но цялото тяло ме сърби.
Глупачето ми.
Алиса Анслен, знае ли, че си се върнал?
Не мисли за нея, минаха две години.
Вече е минало.
Но не съм забравила.
И тя не е забравила, предполагам.
Нали сега съм с теб?
Две минути след като говорихме, ми звънна Валера.
Каза ми за телеграмата ти.
Защо си я изпратил?
Претърсиха апартамента ми. Следят ме.
Защо изобщо си тук?
Или искаш да си поиграеш с тях?
Да ги стреснеш?
Казаха, че искаш да убиеш Нджала.
Да не си откачил?
Няма да го преживея да те изгубя отново.
Разбери, Жана...
Жослен Бомон е само пешка в голямата игра.
За тях той е разменна монета. Затова го предадоха.
Дадоха ми пушка и ми внушиха, че Нджала е мерзавец и подлец.
Че света ще е по-добър без него. И е въпрос на чест.
Боже, какъв глупак съм бил. Чест, национала гордост...
Наивен идиот.
Но помни ми думите, Жана, още нищо не са видели.
В началото, Валера идваше всяка неделя.
После на две седмици веднъж. После на три.
Накрая дойде и заяви, че си подава оставката.
Това беше по време на процеса ти.
Не му я приеха, но наистина искаше. - Разбира се.
Кога изнасят боклука? - В седем, седем и половина.
Сложи онези парцали, с които дойдох най-отгоре.
Какво ще правиш? - Време е да вървя.
Очаквай повторно посещение.
В добрия случай - Мартен, в лошия - Розен.
Голяма гад. Бъди внимателна.
А после? - Ще поровят, и ще си тръгнат.
Ами ние, с теб? - Слушай, Жана...
На дневен ред са Нджала, Розен, Мартен.
Трима. А може би шестима или цялата им сбирщина.
Не е момента да мислим за нас.
Ало. - Едуар?
Жос. - Аз съм в Жана.
Но тръгвам, няма да дочакам Розен. - Защо Розен?
Стига, Едуар. Не съм глупак.
Защо ми звъниш? Нали знаеш, че ни подслушват.
Какво подслушват. Броят пилците по стряхата.
Моля те, побързай.
За малко да ги изпусна с боклука.
Жос?
Е, господин инспекторе, в боклука ли ще се ровим?
Звънни на Розен. Бомон е бил тук. Звъни, не гледай тъпо.
Как така, бил тук? - Спомни си клошара!
Къде е?
Говори, къде е!
Няма го тук.
Стига сме си играли, на мен тия не ми минават.
В боклука намерих дрехи и будилник. Ти ли ги сложи там?
За последен път - къде е? Ще съжаляваш.
Сега ще дойде Розен, всичко ще си изпееш.
Няма да го хванете.
Кучка!
Фарж, тук е. Ще го посрещна.
Осми етаж.
Здравейте, господин комисар.
Добър ден, господин комисар. Оттук, заповядайте.
Браво, Фарж. Поздравления.
Влязъл - излязъл под носа ви.
Всъщност не ви упреквам.
Очаквали сте агент с пистолет, кой ще ти гледа един бездомник.
Непрофесионално.
Да, инспектор Фарж...
Младши инспектор Фарж.
Вървете. Претърсете целия квартал!
Ама и вие сте една.
Будилник в боклука, шегичка, а?
Говори, кога си тръгна? - Не знам.
Не се инатете, мадам Бомон. Накъде тръгна?
Не знам.
А къде е сега?
Нямам представа.
Кога обеща да се върне?
Не знам.
Не ме карайте да бъда груб... - Оставете, нищо няма да ви каже.
Ще го прикрива до последно. Това е то любовта. Страстта.
Безсилни сме пред нея.
Като че ли сте права, сержант. Пък и какво значение има.
Моля да ме извините, мадам.
Виждаш ли, комисаря се извинява. Той е благороден човек.
Кажи ми, като на приятелка.
Бъди разумна.
Кога се видяхте с Бомон?
Явно и това няма да помогне. Заемете се, сержант.
Благодаря. Но тя не е глупава жена.
Ще ми кажеш всичко. Цялата истина.
Цялата истина.
Какво правехте?
Представям си радостта ти. Все пак са минали две години.
Тези сенки под очите... Господ знае, за тази нощ.
Хубаво ли си изкарахте вечерта?
След такава бурна нощ, редно е да се вземе горещ душ.
Не.
Горещ душ, после студен. И пак горещ...
Не!
Лично ще те къпя. Ще ти хареса, ще видиш.
Не. Не!
Не. Моля ви!
Смилете се.
Мадам Бомон, неловко ми е да ви гледам гола.
Това противоречи на моралния и полицейския устав.
Сержант, ваша е.
Слушам, комисар.
Не се дърпай, малката. Не ме разстройвай.
Тръгвай с мен. Всичко ще ми разкажеш.
Е, премисли ли? Тогава ще ти дам един урок.
Почакай, не бързай. Ще видиш, че ще ти хареса.
Скъпа моя.
И така...
Ще прогизне.
"Розен, винаги съм зад гърба ти".
Знаела си къде е! Ще го хвана! Чуваш ли?
Едуар.
Слушай, Розен, знам как да го намерим.
Просто ще бъда неотлъчно с теб. И когато ти тегли куршума...
ще го открия.
Бива ли такива работи? Сега ще трябва да платиш чашата.
Спокойно.
Това е за мен.
Не бих я удрял, но Розен ми заповяда.
И аз не бих те удрял.
Но жена ми ми заповяда.
Не обичам да удрям хората. Но работата...
си е работа. - Спор няма.
Работата си е работа.
За кроасанчето ще плати приятелят ми.
Ще остане три дни.
Това е дълго време. Твърде дълго.
За някой е много.
Ще поискаме достъп до залежите им в замяна на ядрен реактор.
Три дни са малко за такива преговори.
Правилно. Но за да бъде убит...
е повече от достатъчно.
Г-н президент, извинете за безпокойството.
Тук е полковник Мартен от службата по охраната.
Ще го приема, но по-късно.
По-късно е визитата на премиера. Не бива да се отлага.
Тогава след нея.
Ваше превъзходителството, но той чака повече от час.
Заради него аз чаках 15 години. В затвора.
Какво е един час, в сравнение с това.
Господа, негово превъзходителство ви очаква.
Заповядайте.
Как е организирана сигурността ми?
В Елисейския дворец ще сте на сигурно място.
Но тук, в този хотел... Не твърдим, че е лош...
Но не можем да гарантираме пълната ви безопасност.
Не е под наша юрисдикция. - Ставате ли за нещо изобщо?
Според вас, трябва да хващам корени в посолството?
За бога, не, г-н президент. Нямам това предвид.
Желаете ли нещо, ваше величество? - Не, благодаря.
Къде смятате да ме настаните? - Имаме много древни замъци.
Предлагате ми една от онези мухлясали, каменни постройки,
където кралете ви са умирали от скука?
Извинете.
Да не прекъсвам нещо?
Госпожица Фредриксен. - Госпожице.
Дорис, сладост моя, не искаш ли да поживеем във френската провинция?
Абсурд!
Виждате ли, не мога да огорча тази прекрасна жена.
Довиждане, господа.
Всичко добро. - До после.
По дяволите, пак глоба.
И така, откъде ще започнем?
Дорис Фредриксен.
Най-вярната и неотлъчна спътница на негово превъзходителство.
На времето е имала връзка с един италианец.
Печелиш! И как се казва щастливеца?
Салваторе Волфони, сладолед и газирана вода.
Пак печелиш! Къде?
Хотел "Хилтън". Но телефона на г-ца Фредриксен не го знам.
Губиш! Номерът не ми трябва, имам го.
Но не отговориш ли на един въпрос, губиш всичко. Правила.
И благодаря.
Май те търсят на телефона.
Мадам е. - Кой?
Мадам.
Ало, Дорис?
Да, слушам, мадам. - Утре в 16 часа, удобно ли е?
За какво става дума, какво в 4-ри? - Салваторе Волфони.
А, Салваторе. Къде?
Номер 1056.
Сержант! Предайте това на комисар Розен.
Дорис Фредриксен? - Да.
Комисар Розен, специални служби.
Президентът Нджала е застрашен от убийство.
И какво искате от мен?
Ние охраняваме г-н президента.
Не е изключено убийците да ви потърсят.
Веднага ме информирайте.
По всяко време, в службата или вкъщи.
Моето мнение не се ли иска?
Не ни интересува.
Ами ако откажа?
Случват се много нещастни случаи. Например в асансьора...
Ще друсне леко и ще ви открием в мецанина с глава в задника.
До скоро, госпожице.
Да?
Г-н Волфони? Сладолед и газ. Вода? - Да.
Жос Бомон. Шпионаж и тупаник.
Не ви ли писна да ме следите? - Такава ни е работата.
Надалеч ли? - Майната ти!
Ни крачка повече. Частна собственост.
Кой е? - Дорис.
Идвам. Почивай, миличък.
Извинете, явно съм объркала номера. Не е ли 1056-ти?
Да. Точно така. Извинете ме мен, за безпокойството.
Салваторе не ми каза, че ще правим тройка.
Нямам нищо против, но... - Кой Салваторе?
А, този готиния тип! Сещам се, в гардероба е, под вратовръзките.
В какъв гардероб? - Сега ще ви покажа.
Виждате ли, тук му е удобно. Надявам се да не олигави костюмите.
И защо пъхате хората по гардеробите?
Исках да поговорим на четири очи.
Трябва да стигна до приятеля ви. - Кой?
Негъра.
Да не сте този злонамерен тип, за когото ме предупредиха?
Знам за кого говорите. За дивия Розен от спец-отдела.
Сплаши ли те с ритник по задника? - Не, с глава в задника.
Е, що за тип е? - Кой, Розен ли?
Не му дава мира, че ще убия слугата ви.
Но първо трябва да ме хване. И много разчита на вас.
А вие какво сте намислили?
Искате да убиете Нджала? - Жал ли ви е?
Ами, ако половината ми клиенти ги пъхнете по гардероби,
а другите ги убиете, скоро няма да имам пари за рокли.
Ето, сам виждате.
В нашите професии винаги има хляб.
Ще оставя Нджала за известно време, а вие ще ми извършите една услуга.
Услуга?
Да. Кажете на Розен, че съм ви разпитвал за Нджала.
Колко телохранителя има, къде спи, какви са му навиците.
И какво ще спечелите с това?
Безсънни нощи за Розен.
За неговата професия е равно на гроб. Насълзени очи, треперещи ръце.
Така че, не напразно ви моля.
А той ме помоли да ви забавя и да му звънна.
Шегаджия, нали?
Как да ви кажа. Вас бих ви задържала.
Но не бих му звъннала.
Маниак! Света майко, главата ми.
Разсейват ни.
Няма да викам полиция, ако веднага си тръгнете.
Какво искате? - Простете ме, тръгвам си.
Пиеро има среща с Коломбина, Арлекино трябва да си върви.
Не, почакайте. В коридора има двама, ще ви видят.
Едва ли. Ще им направя изненада.
Месото ви, към гарнитурата.
Първо мадам Бомон...
после любовницата на президента.
От цял Париж, само вие не сте видели Бомон.
Поздравления, господа!
Извинете, полковник, но не мога да следя едновременно и двете.
И всички хотели. - Хотелът отпада.
Ще преместим президента. - Ще е съгласен ли?
Не само, че е съгласен, ами сам ни предложи.
И къде ще живее? - Близо до града, в замъка Фериер.
Два етажа, кула, барака, порта. Недостъпно място.
Ами Бомон? - Какво Бомон?
Да го търсим или не?
Разбира се. Въпросът към мен ли беше?
Не, полковник, не към вас.
Питам Валера.
Добре, продължавай, Розен.
Разбирам те накъде биеш.
Имате забележки към капитан Валера?
Не са забележки, полковник.
Искам да знам на чия страна е. На нашата или на Бомон.
Били сте приятели, нали?
Или паметта ми изневерява.
Какво искате да кажете? - Бомон до ден днешен му вярва.
Валера, уговори си среща с него.
Смятам, че ще дойде.
Идеята си я бива, какво ще кажеш?
Копеле мръсно.
Когато обичайните средства не дават резултат, се прибягва към други.
Никой от капаните ви не сработи.
Защо сам не се пробвате?
Не, Алиса.
Защо трябва да е капан?
Според мен, капитане, идеята не е никак лоша.
Кой ще се види с Бомон, ако не вие. За старото приятелство.
Не.
Добре. Ще направя каквото мога.
Но ми обещайте... да ми дадете време.
Ще се опитам да го разубедя. - Това можем да ви обещаем.
Нали, полковник?
Разбира се.
Едуар, как може да им вярваш?
Не разбираш ли, че искат да го убият.
Това е целта им. Нищо друго не им трябва.
Трябва да го видя.
Жана, той отиде твърде далеч. Трябва да го спра.
Не успея ли днес, утре ще е твърде късно.
Добре. Но нищо не обещавам. Ако Жос ми звънне, ще му предам.
Но ми обещай, че докато е с теб, нищо няма да му се случи.
Обещавам.
Много добре, Валера.
Едуар.
Ти си голям герой.
Добре изглеждаш, Едуар, когато се правиш, че спиш.
Не се правя. Откъде ти хрумна?
Две години, Едуар. - Какво "две години"?
Щеше да кажеш, "колко време мина".
А аз изпреварих въпроса ти. - Помня колко е минало.
Защо се усмихваш?
Представих си изражението на Мартен, ако ни видеше сега.
Ако не се лъжа, си искал да напуснеш?
И сега няма да те пуснат, не се надявай.
Жана ли ти каза? - Да.
Този жест й е направил впечатление. Което е нормално.
Сякаш те виждам как й казваш: "Жана, днес си подадох оставката".
Със същият тембър, както преди време на мен,
"Жос, бих отишъл вместо теб."
С такъв откровен поглед в очите.
Кафе няма ли да предложиш? - Момент. Тъкмо съм направил.
Относно Жана. Защо си отишъл. Това е нелепо.
Да се прибереш вкъщи е нелепо? Две години не съм се прибирал.
А, "Кондор-прехващача".
Това, което ти донесох от Хонконг? - Да, да.
Роботът, както и да е. Но и батерии.
Немските батерии не ставаха за японските роботи.
Интересното е, че батериите на един французин стават и на друг.
Как е Алиса? - Нормално. Защо?
Разшифрова ли ми телеграмата? - Да.
Посмяхте ли се? - Не много.
Бих предпочел да получа от теб различни новини. И не само аз.
Колко са?
Роботите. Колко си купил?
Сто. Може да са и сто и петдесет.
Въоръжил си се.
А колко са полицаите около сградата?
Също ли цяла армия?
Не знам точно. Но мисля, че са доста.
Един на покрива. Лувие и Фарж в колата.
С този до вратата си се справил.
На задния изход са Обер, Дюгано и Пера.
А в сутерена мебелировката е Виктор и Егуле.
В бистрото са Мартен и Бишано. - След като си ги видял, защо дойде?
Как защо? Нали ти ме покани, Едуар.
Повиках те за да ти кажа, че все още не е късно, Жос.
Разбери, ще те пречукат като куче... Вендетата ти вече изгуби смисъл.
За тези две години тук много се промени.
И в политиката, и в живота.
Да. Но и аз се промених.
Всичко се променя. Освен Нджала и секретните служби.
Ако вчера е трябвало да бъде убит, към днешния ден - също трябва.
Защо вчера не го уби? - Защо ми внушихте,
че е за благото на човечеството?
Не те разбирам. И не искам да те разбирам, Жос.
Кого повече мразиш,
Нджала или секретните служби?
Познай.
Е, доколкото разбирам, секретните служби...
са ми отредили да изляза оттук с краката напред.
Жос, не разбра ли, че всичко свърши? Край.
Не, Едуар, грешиш. Още нищо не е свършило.
Кои са тези? - Пресата.
Свободната преса. За мен две години се носят слухове.
Сега ще си получат продължението на легендата.
Какво си им казал? Кажи ми.
Че ще присъстват на ликвидирането на агент от секретните служби.
Направо се побъркаха от радост.
Ти си откачил. Това е против правилата.
А да предадеш агента си, не е ли?
А изненадата, която ми подготвят, по правилата ли е?
Приятели, благодаря ви за точността.
Господа журналисти, държа да кажа, че се намирам в прекрасно здраве.
Тъкмо се връщам от отпуска, имам много приятели...
така че, нямам намерение да се самоубивам.
Казвам го в случай, че откриете трупа ми на килима.
Сега слизам при вас, пригответе микрофоните.
До след малко.
Защо ти е това?
Защото имам три метра, които трябва да премина с гръб към теб.
Жос!
По дяволите.
Затворете вратата.
Ако светлината ви пречи, изгасете я.
Полковник, какво предпочитате,
да излезете през парадния вход и да отговорите на журналистите,
или да минете през задния и да отмените заповедта си?
Задният изход. - Тогава искам кола.
И да нямам опашка. - Дюгано и Пера, разкарайте всички.
Вие, докарайте колата.
Така е по-добре. Благодаря, полковник.
Защо ли никога не съм вярвала в способностите на Едуар да убеждава.
А това е нищо, драскотина. Но кърви много.
Благодаря ти за цветята.
Разбираш ли, Алиса, аз все бягам. И не бива да се отклонявам.
Щом пристигнах в Париж, изгубих всички стари връзки.
Полковник Мартен, капитан Валера.
За теб не е ли вече Едуар? - Не. Вече не е.
Преданият Валера...
Безупречната Жана...
Прекрасната Алиса...
Изглежда, че имам пълното основание да се откажа от плановете си.
Но вече си рабрала от телеграмата, че съм непреклонен.
Лудостта ми е необратима.
Ами ако премислят?
Едва ли е възможно. Но дори и да стане...
няма да променят нищо. Колелото вече се върти.
Виковете, заповедите, мишените, всичко е минало.
Останаха само две мишени, Нджала и аз.
Въпреки, че ми се искаше да е само една.
Непрекъснато проверяваш вратата, сега и прозореца.
Мислиш ли, че има такъв безумец, който ще сметне, че си тук?
Представи си - да.
Всъщност са двама, Розен и Фарж.
Особено Розен.
Ами ако отидем на необитаем остров? Розен ще ни намери ли?
Прекрасно нещо са мечтите, плановете...
Полети със самолети, круизи по океана.
Но за съжаление, днес сме 15-ти.
И имам важна среща. Трябва да убия президента.
Да, 15-ти е.
Само, че е късно, Жос. Закъсня.
Твоят президент... Вече не е в Париж.
Той е в замъка Фериер, на 10 километра от Рамбуйе.
В Ювлин.
Предполагам окопите и ракетните установки вече те чакат.
Какво има? Изненадан ли си?
Смяташе, че ще те предупредят ли? - Много ли са?
Ами, полицията, военните, хората на Розен.
А, да, и един пилот. - Пилот?
А как иначе госпожица Дорис Андерсен...
Фредриксен. - Точно така.
Госпожица Фредриксен ще я докарат с хеликоптер.
Ето го разковничето.
С това трябваше да започнеш, скъпа моя.
С хеликоптера.
Сигурен съм, че ще ни падне. Като агне на заколение.
Къде ще се скрие? При кого?
Едва ли при жена си. Приятели не му останаха.
Виж, ти се занимавай с Бомон, аз ще отговарям за президента.
Фарж и Валера вече са на позиция в замъка. Отивам при тях.
Бедният Валера. Жал ми е.
Полковник, звънна г-ца Анслен. Днес е възпрепятствана.
Защо?
Не знам. Чувствала се уморена.
За една нощ?
Розен.
Нали ти казах, че винаги съм зад теб.
Извинете, господа.
Къде да открия доктор Тушард?
Виждате ли...
Търсих го в апартамента...
Трябва да доставя тези цветя.
Ще се върна да проверя пак адреса.
Извинете ме.
Няма документи.
Ало, няма документи.
Само идентификационен номер. Име: Жослен Бомон.
Рапорт от произшествието. Офицер, убит от огнестрелно оръжие.
По дяволите.
На врата жетон с личен номер 322-460.
Регистриран на Жослен Бомон.
По непроверени данни е офицер, убит от огнестрелно оръжие.
Не мога да повярвам, че е попаднал в капан. Не е в неговия стил.
Убит от куршум...
Искам да видя този, който го е направил.
Само това ли пише? - Тялото е в съдебната медицина.
Предайте на полковник Мартен, че няма да ходя на разпознаване.
Да върви на майната си!
Успокойте се, ще му предам.
Знаех, че ще свърши зле.
Какъв вироглавец.
Фарж, отивай в моргата, все някой трябва да го разпознае.
Кажете.
Негово величество иска да знае, кога ще пристигне
госпожица Фредриксен. Кога да очаква хеликоптера?
Писна ми от него и неговата курва!
Да, всичко е готово! Само да свирне и хеликоптера е тук.
Това достатъчно ли е, Артур?
Да. Напълно.
Сега цялата тази охрана е излишна. Върнете войниците.
На негрото ще му стигне и обичайната охрана.
О, Господи!
Ало? Полковник Мартен, спешно.
Ало, полковник.
Ало, Фарж. Фарж!
Аз съм на масата в моргата.
Полковник... разпознах Бомон. Той е.
Какво има, Фарж? Звучите ми странно.
Бомон ми допадаше. - Добре, до после.
Карай.
Честно да си кажа, не вярвах, че Розен ще закове Бомон.
Розен е странен полицай.
Истински гадняр, но си знае работата.
Ще се видим в офиса. Отивам да зарадвам Негово Величество.
Кога пристига госпожицата?
В три и половина. Защо?
Чисто любопитство.
Спокойно, инспектор, спокойно. Не е ли приятно на път.
Дишай дълбоко. Усещаш ли, мирише на пролет?
Като минем портата се дръж естествено. Като тъпак.
Какъвто си. Ясно? Естествено.
Виждаш ли, полковникът е махнал блокадата. Пътят е свободен.
Не забравяй - естествено, иначе ще направиш лошо впечатление.
Благодаря.
Спри пред централния вход.
Къде е апартаментът на президента?
Хладилникът те чака, заедно с Розен. Къде е стаята на Нджала?
Първия етаж, срещу стълбите. С големите прозорци.
Хеликоптерът къде ще кацне? Отпред или в задния двор?
Тук, на тревата.
Чакай.
Привет.
Сега какво?
Моите почитания, полковник.
Бомон... А кой е в моргата?
Розен. Разочаровах ли ви?
Тъкмо казвах, че Розен е прекрасен полицай...
Като всички нас. Сега ще помоля за пистолета ви.
Само че внимателно. Като по филмите.
Много съм радостен, че сте подготвили така добре сцената
за финала на драмата.
Нджала тук ли е? Искам да изкажа благодарността си.
Да вървим.
Можете да си вървите, полковник. Сигурен съм, че имате доста работа.
Чуйте извинението на Фарж, сложете снайпер на покрива.
С две думи подгответе всичко за финалната сцена.
И скалъпете версията си за пред министъра.
Бих си побъбрил още с вас, но г-н президента не обича да чака.
Не пали лампите, нека дремна, Артур.
Не е Артур.
С какво да съм ви полезен, майор Бомон?
Дръпнете щорите и светнете лампите.
И очаквайте смъртта, господин президент.
Виждам бюрото и някакъв силует.
Светнаха лампите, да не е сигнал?
Да, президентът знае хитростите от работата ни.
Дай снайпера, аз ще стрелям.
Фарж, нали го видяхте в моргата. Нали го разпознахте?
Под дулото на пистолета всеки ще разпознаеш.
Това да не ви е да чукате с пръсти по клавиатурата на компютъра.
Е, как е там? Виждате ли нещо?
Само да ми се покаже и ще го закова.
Колко време имаме?
Имате 10 минути, най-много. Но и те са ви в повече.
Страната ми има нужда от мен.
На никому не са нужни тирани. Ще има фиеста по повод смъртта ви.
Народът ще се весели, ще горят чучела с образа ви под палмите.
Не очаквайте съжаление. - Съжалявам за едно.
Трябваше да ви екзекутирам. Само за това съжалявам.
И все се питам: Защо? - Може би от страх от Всевишния?
Не. Смятах да ви разменя за нещо един ден.
Явно съм сбъркал в преценката. В родината ви не ви ценят.
Да не се разсейваме. Ценят, не ценят...
Добро, зло, черно, бяло, все абстрактни истини.
Човек пред смъртта трябва да мисли трезво.
За жалост, за вас тези мисли ще са последните.
Тогава какво чакате още?
Хеликоптерът.
Не искам да му оставям съобщение! Искам лично да говоря с министъра.
С министъра, чувате ли, госпожице?
Невероятно. На вас ви трябваха 3 революции и 5 републики
за да създадете жалката си пародия на демокрация.
А очаквате от мен за един ден да успея?
Нищо не искам.
Не ме интересуват брътвежите ви.
Не давам и пукната пара.
Видя ли? С мен шега не бива.
Обади им се.
Какво става? - Нямам представа.
Да? Капитане, президент Нджала.
Когато излезем, периметъра да е чист.
Не искам никой на стълбището, нито долу или в двора.
Не забравяй хеликоптера... - Хеликоптерът да ни чака.
Дайте слушалката на Бомон. - Иска да говори с вас.
Ало? Ало, Жос?
Може повече да не се видим. - Че защо?
Покани ме на гости, ще ми е приятно.
Мога ли по някакъв начин да те спра?
Не ми се вярва. Но обещавам да си помисля.
Хайде да свършваме. - С кое?
Нямам намерение да ви убивам.
Ами пистолета? Да не е с халосни?
Не. Изобщо не е зареден, г-н президент.
Виждам револвера му.
Не разбирам.
Много скоро ще разберете, господин президент.
Обяснете ми...
Уцелих!
Уцелих го!
Момент, господин министър.
Забранявам каквито и да било действия. До второ нареждане.
Господин министър?
Президентът Нджала е мъртъв.
Не, младши инспектор Фарж.
Не действаше според устава. Насадиха го.
Останете по места и чакайте указания.
Подслушват ли ни? - Разбира се, господин министър.
Никой да не стреля! Не правете и движение без моята заповед.
Чакам нареждания.
Хеликоптерът е готов да излети.
Бомон се е отправил към него.
Какво да предприема?
Действайте по устав.
Ще ме прощавате, г-н министър, но такава отговорност няма да поема.
В 18:ОО ч. Ще ви предам оставката си.
Какво ще наредите, г-н министре? - Какви са възможностите?
Или издавам заповед да го убият, или излита. Вие решавате.
Какви са новините? - Розен е мъртъв...
Нджала също...
Колкото до мен, съдбата ми се решава в този момент.
Да те откарам ли до Париж? - Не.
Стойте настрана, да не ви улучат.
Господин министър, имаме само няколко секунди.
Криминалното дело може да приеме политически облик,
особено сред срещата на Бомон с пресата.
Мамка му, какво да правя?
Спрете го. - Това заповед ли е?
Да, това е заповед. Трябва да го спрем.
Tрябва да го спрем, Фарж.
Превод и субтитри: didodido http://subs.sab.bz