БРАД ПИТ
ЕДУАРД НОРТЪН
ХЕЛЕНА БОНЪМ КАРТЪР
::: Б О Е Н К Л У Б :::
Участват още: МИЙТ ЛОУФ
ДЖАРИТ ЛИТО и др.
Музика: ДЪСТ БРАДЪРС
По романа на ЧЪК ПАЛАНЮК
Сценарий: ДЖИМ УЛС
Режисьор: ДЕЙВИД ФИНЧЪР
Хората ме питат дали познавам Тайлър Дърдън.
Три минути. Моментът наближава.
Искаш ли да кажеш нещо?
С пистолет в устата, произнасяш само гласните.
Не се сещам.
За момент забравих за разрушителния план на Тайлър
и се зачудих дали пистолета е чист.
Сега ще стане интересно.
Поговорката, че нараняваш най-близките си хора
важи и в двете посоки.
Имаме места на първия ред за този "унищожителен" спектакъл.
Комитетът по унищожение на проект "Хаос"
е опасал основите на 12 сгради с експлозиви.
След две минути детонаторите ще взривят зарядите
и няколко пресечки ще се превърнат в тлеещи отломки.
Знам това, защото Тайлър го знае.
Две и половина. Помисли за всичко, което постигнахме.
Изведнъж осъзнах, че бомбите, пистолета, революцията...
...за всичко това е отговорна Марла Сингър.
Боб. Боб имаше женски цици.
Това беше група за мъже с рак на тестисите.
Този огромен, лигавещ се шишко беше Боб.
Все още сме мъже.
Да, мъже сме.
Истински мъжаги.
Тестисите на Боб бяха премахнати. Лекуваха го с хормони.
Бяха му пораснали цици, защото тестостеронът му се повишил
и тялото му натрупало естроген. И аз бях там...
Пак ще ми слагат дренаж на топките.
...между огромните му потни цици.
Толкова огромни, че ти се струва че са колкото на Господ.
Сега ти си поплачи.
Чакай! Нека започна от по-рано.
Шест месеца не можех да спя.
При безсънието всичко ти изглежда толкова далечно.
Всичко се повтаря до безкрай.
С опознаването на вселената корпорациите ще кръщават всичко.
Звездата "Ай Би Ем".
Галактика "Майкрософт".
Планета "Старбъкс".
Тази седмица те комаднировам. Има спешни задачи.
Сигурно е било вторник. Носеше синята си вратовръзка.
Искаш да задържа доклада до второ нареждане?
Това е по-важно. Ето ти билетите. Обади се, ако има спънки.
Беше много свеж. Сигурно беше поел двойна доза кафе.
Като много други, и аз бях част от стадото на "ИКЕА".
Бих желал да поръчам килима "Ерика Пекари".
Изчакайте. - Ако видех
масичка в стил "ин" и "ян", трябваше да си я купя.
Офис оборудване от "Клипс".
Велометър "Ховетрек".
Или шведски диван на зелени райета.
Дори лампи от "Рислампа" от екологично чиста хартия.
Разгръщах каталозите и се чудех:
"Кой комплект прибори ще ми отива най-много?"
Имах всичко. Дори съвършените стъклени чинии с орнаменти,
изработени от честните, работнически ръце на хората от...
Изчакайте. - ... където и да е.
Преди разглеждах порно. Сега - колекцията на "Хорчоу".
От безсъние не се умира. - А от нарколепсия?
Заспивам и се будя на странни места. Не помня нищо.
Трябва да се отпуснеш. - Просто ми изпишете нещо.
Червен и син "туинал", червен "Секонал"...
Не. Имаш нужда от пълноценен, здрав сън.
Дъвчи валериан и повече упражнения.
Стига, де.
Боли ме. - Това не е болка.
Мини през Методоложката клиника вторник вечерта.
Запознай се с групата с рак на тестисите. Това е болка.
Винаги съм искал три деца. Две момчета и момиче.
Минди искаше обратното.
Никога не бяхме на едно мнение.
Тя...
...роди първото си дете миналата седмица. Момиче.
От новия и съпруг.
Слава Богу...
Радвам се за нея.
Тя заслужава...
Нека благодарим на Томас, че сподели болката си.
Благодаря, Томас.
В тази стая виждам много смелост.
Това ми дава сили.
Ние се подкрепяме.
Време е да се разделим по двойки.
Да последваме примера на Томас и да излеем болката си.
Намерете си другар.
Ето как се запознах с шишкото.
Очите му вече бяха насълзени.
Колената му събрани. Правеше малки крачки.
Казвам се Боб. - Боб?
Боб е бивш шампион по културизъм. Късните предавания с упражнения
са негова идея.
Тъпчех се с хапчета. Сещаш се, анаболи.
"Диабонал"...
"Уистерол".
Дават ги на състезателните коне, за Бога.
Сега нямам пукната пара. Разведен съм.
Двете ми деца...
...дори не вдигат телефона.
Откровените непознати ме размекват.
Давай,... Корнелий.
Поплачи си.
И тогава... нещо се случи. Отпуснах се.
Точно така.
Отдадох се на забвението.
На мрачното, тихо забвение.
Открих свободата в изгубените надежди.
Всичко е наред.
Спах като къпан.
Пристрастих се.
ТУБЕРКОЛАЗАТА Как да се преборим с нея
Не казвах нищо и хората винаги си мислеха най-лошото.
Плачеха по-силно... След това аз плачех.
Сега да отворим зелената врата. Чакрата на сърцето...
Не бях умиращ.
Нямах рак или паразити.
Аз бях центъра, около който се въртеше живота на земята.
Представете си, че болката бяла лечебна светлина.
Тя се движи във вас и ви изцелява.
Продължавайте така. Не забравяйте да дишате.
Излезте през задната врата на стаята.
Къде ви води тя?
Към вашата пещера.
Влезте във вашата пещера.
Точно така.
Навлизате все по-навътре.
А там ще откриете
източника на вашите сили.
Да се хързулнем!
Всяка вечер умирах.
И после отново се раждах.
Като нов човек.
Боб ме обичаше, защото мислеше, че и аз нямам тестиси.
Да бъда там, облегнат на гърдите му, готов да заплача...
Това беше моята почивка.
И тогава тя...
...развали всичко.
Тук е ракът, нали?
Тази мацка, Марла Сингър, нямаше рак на тестисите.
Беше лъжкиня.
Нямаше никакви заболявания.
Идваше на сбирките на "Кръвни паразити" в четвъртък.
После в групата "Анемия на червените кръвни телца".
И накрая на петъчните срещи на болните от туберкулоза.
Марла,
голямата натрапница.
Лъжата й беше отражение на моя живот.
Изведнъж, престанах да чувствам.
Не можех да плача. И ето, че отново
не можех да спя.
На следващата сбирка,
след като отворим чакрите си, точно преди да се прегърнем,
ще сграбча кучката Марла Сингър и ще изкрещя:
Марла, лъжкиньо! Имам нужда от това! Изчезвай!
Не съм спал от четири дни.
Инсомнията означава да си полузаспал, полубуден.
За начало тази вечер, Клои желае да сподели нещо.
А, да, Клои.
Клои изглеждаше като скелета на Мерил Стрийп, който се разхожда
и е мил с всички.
Още съм жива.
Но не знам докога.
Лекарите не ми дават повече живот.
Но имам добри новини.
Вече не ме е страх от смъртта.
Но се чувствам доста самотна.
Никой не иска да прави секс с мен.
Краят наближава, а аз просто искам да се изчукам за последно.
Вкъщи имам порно филми,
презервативи, виагра... - Благодаря ти, Клои.
Нека благодарим на Клои.
Благодаря, Клои.
Сега, нека се подготвим за медитация.
Стоите на входа на пещерата.
Влизате вътре и тръгвате...
Ако имах тумор, щех да го кръстя Марла.
Марла.
Стресницата на усната ти, която постоянно облизваш,
но не можеш да излекуваш.
...все по навътре в пещерата.
Чувствате лечебната енергия около вас.
Открийте източника на силата си.
Да се хързулнем!
Добре. Да минем по двойки.
Изберете някой специален тази вечер.
Трябва да поговорим. - Става.
Разкрил съм те. - Какво?
Преструваш се. Не умираш.
Моля?
В буквалния смисъл на думата, знам че всички ние умираме,
но ти не умираш, както Клои. - Е, и?
Ти си измамница.
Видях при рака на кожата, при туберкулозата...
Видях те при рака на тестисите! - Видях те да се упражняваш.
В какво? - Да ме разкараш.
Добре ли върви,... Рупърт?
Ще те издам.
Давай. Аз ще издам теб.
Съберете се. Нека си поплачем.
Защо го правиш?
По-евтино е от киното и има безплатно кафе.
Това е важно. Тези групи са мои. Идвам тук повече от година.
Ти защо го правиш? - Не знам.
Когато хората мислят, че умираш те слушат, вместо...
Вместо да чакат своя ред.
Да. Точно така.
Споделете си всичко.
По-добре да не започваш.
Ще се пристрастиш. - Тъй ли?
Не се майтапя. Не мога да плача, ако има и друг измамник.
Намери си друго място.
Отиди в болницата. Това не е мой проблем.
Чакай малко. Задръж!
Да си разделим седмицата?
Вземи лимфните и туберкулозата.
Туберкулозата ти я оставям. Не ми дават да пуша.
Добре. Става. Ракът на тестисите не подлежи на обсъждане.
Всъщност, аз имам повече право да съм там. Ти още имаш топки.
Шегуваш се. - Дали?
Чакай.
Кажи какво искаш? - Паразитите.
Не може и двата вида. Вземи кръвните.
Искам мозъчните. - Добре, но искам шизофрениците.
Те са за мен. - Не може да вземеш целия мозък...
Дотук, ти имаш 4, а аз 2. - Добре вземи паразитите.
Сега имаме по три...
Забрави си половината дрехи!
Ще ги продаваш ли? - Да, продавам си дрехите!
И двамата имаме по три.
Какво правим със седмия ден? Искам рака на червата.
Момичето не е глупаво.
А, не. Аз го искам.
И на теб ли ти е любим?
Изкаше да ме хързулнеш, а? - Виж, да си го разделим?
Вземи първата и третата неделя.
Става.
Явно пътищата ни се разделят. - Да не се размекваме много.
Това достатъчно твърдо ли ти е?
Ей, Марла!
Марла!
Може би трябва да си разменим телефоните.
Трябва ли?
Може да искаме да се разменим.
Така се запознах с Марла.
Нейната житейска философия е че може да умре по всяко време.
Трягедиятя й е, че не умира.
Тук няма име! Кой си ти? Корнелий? Рупърт?
Травис? Кое от тъпите имена, с които се представяш?
Будиш се на летище "Сий Так",
"Ес Еф Оу", "Ел Ей Екс".
Будиш се на "О'Хеър",
"Далас Форт Уърт",
"Бий Даблю Ай".
На "Пасифик", "Маунтин", "Сентръл". Печелиш час, губиш час.
Чекирането за полета започва след два часа, сър.
Такъв е животът и се изнизва минута след минута.
Будиш се на "Еър Харбър Интернешънъл".
Ако се събудиш в друго време, на друго място,
дали ще бъдеш друг човек?
Където и да отида, животът е в малки кутийки.
Захарта, сметаната...
...маслото, микровълновото "кордон блю"...
Шампоанчета, освежител за уста, малки сапунчета.
Хората по време на полетите са приятели за еднократна употреба.
Заедно сме между излитането и кацането.
И това е всичко.
Добре дошли!
Ако живееш достатъчно дълго, инстинктът ти за оцеляване изчезва.
Като координатор по производство работата ми бе да прилагам формулата.
Бебето изхвръкнало през прозореца.
Нов автомобил произведен от моята компания се движи с 90 км/ч.
Диференциалът блокира.
Скобите на момчето са в пепелника.
Става за реклама против тютюнопушенето.
Колата се запалва и всички са заключени вътре.
Трябва ли да спрем производството?
Бащата е бил огромен.
Виждаш ли тлъстините по седалката? На това му викам модерно изкуство.
Умножаваме броя автомобили на пазара - А по броя повреди - B.
Умножаваме по броя извънсъдебни сделки - C.
А по B по C
е равно на Х.
Ако "Х" е по-малко от загубите, не спираме модела от производство.
Много такива катастрофи ли има? - Не можете да си представите.
За коя компания работите? - За една от големите.
При всяко излитане или кацане
се молех за катастрофа.
Каквато и да е.
Застаховка "Живот" се плаща тройно ако умреш в командировка.
"Ако сте настанен до аварийните изходи
и не желаете да изпълнявате задълженията,
описани в инструкциите, помолете стюардесата да ви премести".
Отговорността е голяма. - Искаш ли да се разменим?
Не ставам за тази работа.
Евакуация на 10, 000 метра височина.
Илюзия за сигурност.
Предполагам.
Знаеш ли защо слагат кислородни маски в самолетите?
За да можеш да дишаш. - От кислорода се дрогираш.
В случай на бедствие, човек диша дълбоко.
Изведнъж те обхваща еуфория и приемаш своята съдба.
Всичко е тук. Аварийно кацане при 900 км/ч.
Безизразни лица. Спокойни като свещени крави.
Това...
Интересна теория.
С какво се занимаваш? - В смисъл?
Какво работиш?
Защо? За да се преструваш, че ти е интересно?
Ясно.
Смеха ти е леко налудничав.
Имаме еднакви куфарчета.
Сапун.
Моля? - Правя и продавам сапун.
Мерна единица за цивилизация.
Така се запознах с...
Тайлър Дърдън.
Знаеше ли, че ако смесиш бензин с портокалов сок, става напалм?
Не. Така ли е? - Точно така.
Човек може да си прави експлозиви с прости домашни продукти.
Наистина? - Ако имаш желание.
Тайлър, не съм срещал по-готин приятел за еднократна употреба.
Всичко тук е еднократно... - Схванах. Умно измислено.
Благодаря.
Как ти се отразява?
Кое? - Да си умен.
Супер.
Продължавай в същия дух.
Въпрос на рабиране.
Като се разминаваме, с задник или предник към теб?
Как заживях с Тайлър е...
Авиокомпаниите имат политика относно вибриращ багаж.
Тиктакаше ли? - Съвременните бомби не тиктакат.
Кой ви каза? - Носачите на багажа.
Но когато куфара вибрира, хамалите трябва да викнат полиция.
Моят куфар е вибрирал? - 9 от 10 пъти е от самобръсначката.
Но от време на време...
...е вибратор.
Но е политика на компанията да не приписва собственост.
Винаги го наричаме просто "вибратор", никога - "вашия вибратор".
Аз нямам...
Всичко ми беше в този куфар. Тениските "Келвин Клайн",
обувките "DNKY", вратовръзките "AX".
Няма значение.
Ей, колата ми!
Живеех в апартамент на 15-тия етаж в сграда за вдовици и специалисти.
Стените бяха от здрав бетон.
Всеки сантиметър бетон е важен,
когато съседът ти гледа телевизионни игри усилени до дупка.
Или когато взрив от отломки, които са били личните ти вещи,
ти отнесе прозорците и се понасе горящ в нощта.
Случват се такива работи.
Там вече няма нищо.
Не можете да се качите. Нареждания на полицията.
Има ли на кого да се обадите?
Какъв срам!
Къща пълна с подправки и никаква храна.
Според полицията, котлонът се е повредил
и е изпускал по малко газ.
Газта е изпълвала апартамента,
160 квадрата с висок таван, дни наред.
След това компресорът на хладилника е дал искра.
Ало?
Чувам как дишаш...
Ако сега ме попитате, не знам защо му се обадих.
Ало? - Кой е?
Тайлър? - Кой е?
Запознахме се в самолета.
Имахме еднакви куфарчета?
Аз съм умникът.
О, да, бе. Вярно.
Обаждах се преди малко. Никой не вдигна.
Засякох те. Никога не вдигам телефона.
Е, какво има?
Ами,...
Няма да повярваш.
Можеше да е по-зле.
Някоя жена можеше да ти клъцне пениса и да го изхвърли, докато спиш.
Има такава вероятност. Знам ли.
Като си купуваш мебели, винаги си казваш - край.
Това ми е последния диван в живота. Каквото и да става - край.
Имах всичко. Страхотна стерео уредба.
Гардероб, на който биха завидяли.
Бях близо до съвършенството.
Сега си нямаш нищо. - Абсолютно нищо.
Знаеш ли какво е "юрган"?
Одеало. - Завивка.
Просто завивка. Знаеш ли защо ние двамата знаем какво е "юрган"?
Той не е жизненоважен за нас в първичния му смисъл, нали?
Какви сме ние, тогава?
Не знам. Потребители.
Точно. Потребители.
Ние сме продукт на модерния начин на живот.
Убийства, престъпност, бедност. Тези неща не ме интересуват.
Интересуват ме клюкарските списания, телевизията с 500 канала,
марковото бельо, козметиката, виагра, олестра.
"Марта Стюърт". - Да го духа!
Все едно лъска съдовете на "Титаник". Пълен провал.
Тъй, че се разкарай с твоите шведски дивани на зелени райета.
Аз пък казвам: "Бъди недодялан!"
"Спри да бъдеш съвършен!"
Казвам: "Нека се развиваме!"
Да оставим нещата на течението.
Но аз съм си такъв, може и да греша. Сигурно е просто трагедия.
Това са вещи, не е трагедия...
И все пак загуби много ценни помагала за модерния живот.
Прав си, мамка му. Не пуша, мерси.
Застраховката и без това ще го покрие, така че...
Какво?
Нещата, които притежаваш, сега притежават теб.
Твоя си работа.
Окъснях.
Мерси за бирата. - За нищо, пич.
Трябва да намеря хотел.
Моля? - Какво?
Хотел? - Ами, да.
Просто ме попитай. - За какво говориш?
Три кани бира и още не можеш да попиташ.
Моля?
Обади ми се, защото нямаш къде да отседнеш.
О, не. Чакай малко. - Така си е. Така, че питай!
Минавай директно на въпроса.
Това би ли било проблем? - За теб проблем ли е да питаш?
Може ли да остана у вас? - Да.
Мерси.
Направи ми една услуга. - Разбира се.
Удари ме с колкото сила имаш. - Какво?
Искам да ме цапардосаш в всичка сила.
Нека ви разкажа за Тайлър Дърдън.
Тайлър е нощна птица.
Докато ние спим, той работи.
Работи като кино оператор.
Филмите се съхраняват на няколко ролки.
Някой трябва да сменя проекторите в момента,
в който едната ролка свърши, а другата започне.
Виждали сте малките точки в горния десен ъгъл на екрана.
В киноиндустрията ги наричаме "изгаряния от цигара".
По тях се разбира, кога идва смяната.
Той сменя проекторите, филмът продължава, публиката си гледа.
Защо му е на човек такава работа? - Предлага интересни възможности.
Като да вмъкнеш порнокадър в семейна драма.
И когато главните герои се срещнат за първи път,
ще видите приноса на Тайлър в този филм.
Никой не съзнава, но са го е видели.
Голям, сочен кур.
Даже детектив не би се усетил.
Тайлър понякога работи като келнер в луксозния хотел "Пресмън".
Той е най-големия саботьор на хранителната индустрия.
Не мога като ме гледаш.
Освен пикането в рачешката супа и пърденето върху глазурата,
подправяше гъбената крем-супа със...
Давай, кажи им. - Мисля, че се сещате.
Искаш да те ударя? - Направи ми тази услуга.
Защо? - Знам ли? Не съм се бил. А ти?
Не съм. Но това е добре. - Не е вярно! Така се опознаваш!
Не искам да умра без да имам белези.
Хайде! Удари ме, докато имам кураж. - Това е лудост!
Ами, давай! Цапни ме!
Не съм сигурен. - Аз също.
На кой му пука? Никой не ни гледа.
Ти си луд! Искаш да те ударя?! - Правилно.
Къде? По лицето ли? - Изненадай ме!
Това е пълна тъпотия.
Копеле, тъпо!
Цапна ме в ухото!
Ами, извинявай. - Мама му стара!
Защо по ухото, бе? - Тъпо беше.
Не, беше супер.
Добре съм.
Наистина боли.
Знам.
Удари ме пак!
Ти ме удари. Хайде!
Трябва пак да го направим.
Къде ти е колата? - Каква кола?
Не знам как Тайлър бе открил тази къща,
но каза, че живее тук от година.
Беше готова за събаряне.
Повечето прозорци бяха с кепенци.
Предната врата не се заключваше след последното рабиване.
Стълбите бяха на косъм да се срутят.
Не знам дали беше негова или просто изоставена.
Нямаше да се изненадам и в двата случая.
Ти си тук.
Аз съм там. Това е кенефа.
Мерси.
Егати дупката.
Нищо не работеше.
Включването на лампа изключваше друга.
Нямаше съседи. Само складове и една фабрика.
Наоколо смърдеше на пръдня. А клетката на хамстера на талаш.
Скивай там.
Мара ба, пичове!
Капнеше ли дъжд, спираше тока.
След първия месец телевизията не ми липсваше.
Дори не се притеснявах, че хладилника не работи.
Може ли аз?
Хубаво, пич.
Сваляй вратовръзката.
Нощем, около нас нямаше никой в радиус от километър.
Дъждът капеше от тавана и стените.
Дървенията се раздуваше.
Навсякъде стърчаха пирони, на които да се раздереш.
Предишният обитател е бил затворен човек.
Какво си четеш?
Слушай. Статия, написана от човешки орган в първо лице.
"Аз съм мозъчния ствол на Джак".
"Без мен Джак не може да контролира сърцето или дишането си".
Има цяла поредица.
"Аз съм зърната на Джил".
"Аз съм червото на Джак". - "Хванах рак и го убих".
След бой, всичко в живота е с намален звук.
Моля?
Оправяш се всичко. - Свърши ли с докладите?
С кого би искал да се биеш?
С шефа си, предполагам.
Наистина?
Да, защо? Ти с кого? - С баща ми.
Не познавам баща си.
Всъщност, познавам го, но...
Избяга, когато бях на 6 години.
Ожени се за друга, направи си други деца.
Правеше го на всеки 6 години.
Само сменяше града и семейството. - Създава си мрежа, мръсникът!
Моят не е ходил в колеж.
Затова трябваше аз да вляза. - Звучи ми познато.
Завърших. Обадих му се и му викам: "Тате, ами сега?"
Той вика: "Намери си работа". - И при мен така.
Вече съм на 25. Пак звъня. "Ами сега?"
А той: "Еба ли го. Ожени се". - Не мога да се оженя.
Аз съм на 30 и още съм момче. - Мъжки свят, отгледан от жени.
Не мисля, че поредната жена ще ни реши проблемите.
През седмицата бяхме като дупе и гащи.
Но събота вечер откривахме нещо ново.
Все повече разбирахме, че не сме сами.
Преди, когато се прибирах нервен, просто почиствах апартамента.
Полирах скандинавските мебели.
Би трябвало да си търся друга къща или да се оправям със застраховката.
Трябваше да съм разстроен, заради взрива. Но не бях.
Трябва да модернизираме офиса, за да имаме повече ефективност.
В понеделник мислех само за края на седмицата.
Може ли това да е в синьо? - Разбира се.
Ефективността е с приоритет.
Загубата на време си е жив обир.
Вече го показах на колегата. Хареса ти, нали?
Можеш да изпиеш една халба кръв преди да ти прилошее.
Витаеше около всички. Аз и Тайлър просто го посочихме.
Всички говориха за това. Ние просто го кръстихме.
Хайде, разотивайте се!
Спри музиката и заключи.
Всяка седмица, Тайлър съобщаваше правилата.
Господа!
Добре дошли в "Боен клуб".
Първото правило в "Боен клуб" е
"За "Боен клуб" не се говори".
Второто правило в "Боен клуб" е
"За "Боен клуб" не се говори"!
Трето правило в "Боен клуб" е
"Ако някой иска да спре, окуцее, потупа с ръка, боят приключва".
Четвърто правило. "Бият се само двама".
Пето. "Битките - една по една".
Шесто. "Без ризи, без обувки".
Седмо. "Битките продължават, докато е наложително".
И осмо и последно правило.
"Ако сте за първи път в "Боен клуб", ще трябва да се биете".
Колегата от офиса, Рики,
не помнеше сини или черни химикалки е поръчал.
Но Рики беше цар за 10 минути, когато смаза шефа на ресторантьорите.
Понякога звукът от ударите заглушаваше виковете.
Тогава се чуваше само сподавеното и задъхано...
Стига!
Там човек се чувстваше жив.
"Боен клуб" съществуваше само докато се провеждаше.
Дори да похвалех някого за боя, това нямаше да е същия човек.
Хората в "Боен клуб" са други, когато излезят навън.
Едно момче дойде веднъж. Беше мекушав като тесто.
След няколко седмици вече беше друг човек.
С кой известен би искал да се биеш?
Жив или мъртъв? - Без значение.
Хемингуей. А ти?
Шатнър. С Уилям Шатнър.
Започнахме да гледаме на нещата от сруг ъгъл.
Нявсякъде пресмятахме всичко.
Ставаше ми жал за мъже в клинове,
които се опитват да подражават на Келвин Клайн или Томи Хилфигър.
Така ли изглежда съвременния мъж?
Самоусъвършенстването е като маструбацията.
Виж, самоунищожението... - Извинете!
В "Боен клуб" не е важна победата.
Не са важни думите.
Истеричните крясъци бяха като в сектантска църква.
Стига ли? - Стига!
Когато битката свърши, нищо не е решено. Но нямаше и значение.
Яко!
Накрая душите на всички бяха спасени.
Другата седмица пак? - По скоро другия месец!
Застанете в средата. Новият, ти също!
Понякога Тайлър, говореше вместо мен.
Падна по стълбите.
Паднах по стълбите.
"Боен клуб" стана причина да се подстригваме и да си режем ноктите.
Добре. Историческа личност?
Бих млатил Ганди.
Добър отговор.
Ами ти? - Линкълн.
Линкълн ли?
Голям мъж с дълги ръце. Кльощавите държат на бой.
Мамка му!
Спокойно! И Мона Лиза се разпада.
Ало?
Къде се изгуби последните 2 месеца? - Марла?
Как ме намери? - Прехвърлил си си обажданията.
Не съм те виждала по сбирките.
Нали затова ги разделихме. Забрави ли?
Да, ама ти не ходиш на твоите.
Ти откъде знаеш? - Измамих те.
Намерих си нова.
Наистина ли? - Само за мъже.
Като с тестисите ли?
Виж, сега не му е времето. - Ходя при анонимните длъжници.
Много сдухани хора... - Тъкмо излизах.
И аз. Натъпкала съм се с "Ксанакс". Изгълтах цяло шишенце.
Може да съм прекалила.
Представете си как Марла оповръща скапания си апартамент.
Не се самоубивам наистина. По скоро е вик за помощ.
Значи нама да излизаш тази вечер?
Искаш ли да ти опиша какво е смъртта?
Искаш ли да разбереш дали духът ми може да говори по телефона?
Чувал ли си предсмъртни хрипове преди?
Вратата на Тайлър беше затворена. От два месеца никога не е била.
Няма да повярваш какво сънувах нощес.
Аз не мога да повярвам какво се случи нощес.
Какво правиш тук?
Моля?
Това е моят дом. Какво правиш тук?
Да го духаш!
Егати приятелите имаш!
Но са гъвкави...
...и глуповати.
Прибирам се аз и гледам телефона е отворен.
Познай кой беше?
Знаех още преди да ми каже.
Чувал ли си предсмъртни хрипове преди?
Смяташ ли, че е правилно да ги наричат така?
Или по-добре предсмърто кашляне?
Подгответе се за спасение на душата.
Десет,
девет,... осем...
Как точно Тайлър е човека,
според който би било лошо, ако Марла Сингър умре?
Пет,...
четири...
Изчакай така.
Бързо пристигна.
Аз ли ти звъннах?
Матракът е от хлъзгава материя.
Няма страшно. Не е за теб.
Мамка му!
Някой е викнал ченгетата.
Накъде е 513? - В края на коридора.
Момичето, което живее там е прекрасно.
Но вече не вярва в себе си.
Г- це Сингър, пуснете ни! - Тя е чудовище!
Не се предавайте! - Тя е зараза за обществото!
Г- це Сингър! - Успех със спасяването й!
Ако заспя,
съм свършена.
Ще трябва да ме държиш будна цяла нощ.
Невероятно!
Явно беше успял.
Ти знаеш, нали си я чукал. - Не съм.
Никога? - Не.
Нали не си падаш по нея?
Не! Боже опази!
Аз съм ядосаната трахея на Джак.
Сигурен ли си? - Сигурен съм, повярвай ми.
Опри пистолет в главата ми и ми пръсни мозъка.
Тая е като звяр. Само се прави на кротка. Пази се!
Досега не бях чувал това, което каза тази жена!
О, Боже.
Не ме бяха чукали така от училище.
Как да не му хареса?
Онзи ден си кадрираше пишката в "Пепеляшка".
На Марла и трябва тъпкач, не любовник.
И баня. Това не е любов, а спортно чукане.
Първо превзе групите ми, а сега и дома ми.
Чакай малко. Седни!
Скивай сега. Не бива да си говорите за мен.
Че защо ми е...
Ако се раздрънкаш пред някого или пред нея, с нас е свършено.
Сега обещай. Заклеваш ли се? - Да.
Заклевам се. - Наистина?
Нали ти казах! Заклевам се! - Три пъти се закле.
Ако бях обърнал внимание да отида да я видя как умира,
това нямаше да се случи.
По-силно! Да! Давай!
Можех да се преместя в друга стая.
На третия етаж може би нямаше да ги чувам.
Но не го направих.
Какво правиш? - Ще си лягам.
Искаш ли да я довършиш?
Не, мерси. - Намерих си цигара.
С кой си говориш? - Тихо, ма!
Превърнах се в центъра на света.
Овладях изкуството на Дзен.
Пишех малки стихчета.
Пращах ги на всички.
Твоя ли е тази кръв?
Не всичката.
Тук не се пуши.
Свободен си за днес. Ела в понеделник с чисти дрехи.
И се стегни малко.
Всички ме зяпаха.
"Да, тези синини са от бой".
"Да, за мен не е проблем".
"Чувствам се страхотно".
Откзваш се от модерния живот, от всичките ти любими вещи.
местиш се в разнебитена къща, заобиколена от боклуци
и се прибираш вечер, за да чуеш това.
Ало. - Обажда се инспектор Стърн.
Имаме нова информация относно инцидента във вашия апартамент.
Слушам.
Сигурно не знаете, но някой е пръскал фреон в ключалката ви.
Дръжката е била издялкана с длето.
Не знаех.
Аз съм студената пот на Джак.
Не ви ли звучи странно? - Да, сър. Много е странно.
Динамитът... - Динамит?
...е оставил следи от амониев оксалат и калиев перхлорид.
Знаете ли какво значи това? - Не. Какво?
Че е направен в домашни условия. - Извинете. Но просто съм шокиран.
Който е сложил динамита е повредил и котлона с газта.
Газта е предизвикала детонацията. - Кой би го направил?
Аз задавам въпросите. - Кажи му.
Кажи му, че човека те е овободил и ти е отворил очите.
Там ли сте още?
Да, тук съм. Просто не знам какво да си мисля.
Имате ли врагове, които могат да си направят динамит?
Врагове? - Отхвърли цивилизацията,
особено материалните блага.
Това е сериозно, синко. - Знам, че е сериозно.
Казвам ти. - Да, сериозно е.
Никой не го приема по-сериозно от мен.
Апартаментът беше моя живот.
Обичах всяко кътче в него.
Това, което изгубих, не бяха просто вещи. Това бях аз!
Благодаря за наградата!
Не е ли удобно сега? - Просто му кажи, че си бил ти!
Кажи му, че ти си го взривил! Това иска да чуе.
Там ли сте? - Да не би да съм заподозрян?
Не. Може да се наложи да поговорим. Кажете ми, ако напускате града.
Става ли? - Да.
Освен, когато се чукаха, Тайлър и Марла не стояха в една стая.
Родителите ми правеха същото.
Презервативът е стъклената пантофка на нашето поколение.
Слагаш го, когато се запознаеш с някого.
Танцуваш цяла нощ.
После го захвърляш.
Презервативът, не човека.
Моля?
Купих си тази рокля за $1.
Заслужава си парите.
Това е шаферска рокля.
Някой я е обичал до полуда...
...за един ден.
След това я е захвърлил.
Като коледната елха.
Толкова е специална.
И изведнъж...
...бум!
На боклука.
Окичена с гирлянди. Като жертва на изнасилване.
Бельото й наопаки.
Опакована с изолирбан. - Отива ти.
Можеш да я вземеш някой път.
Разкарай я!
К'во? Ти я разкарай! - Не ме споменавай.
Пак съм на шест и съм посредник на родителите си.
Мисля, че трябва да си ходиш. - Спокойно, тръгвам си!
Не, че не ни е приятно... - Ти си пълно ку-ку! Ненормалник!
Мерси. Чао!
Ама сте лудетини!
Защо си губиш времето с нея? - Ще ти кажа нещо за Марла.
Тя поне се опитва да затъне. - А аз не?
Като имаш пера по гъза, не значи, че си кокошка.
Какво ще правим довечера?
Довечера... ще правим сапун.
Наистина?
За да правим сапун, ни трябва сланина.
Баланса на солите е много важен, затова най-добрия сапун е от хора.
Какво е това място? - Клиника по липосукция.
Готово!
Най-готината мазнина на света!
Не! Не дърпай!
О, Боже! - Дай друга!
Докато се топи мазнината, лойта изплува на повърхността.
Като при тимуровците.
Някак си не те виждам "тимуровец". - Бъркай!
Щом лойта се втвърди, се получава слой глицерин.
Слагаш азотна киселина и става нитроглицерин.
Слагаш натриеви соли и стружки и получваш динамит.
Ако имаш сапун, можеш да взривиш всичко.
Тайлър бликаше от информация.
Хората открили, че на определено място на реката се пере по-добре.
Знаеш ли защо? - Не.
На хълма над реката се правили човешки жертвоприношения.
Изгаряли телата. Водата разтваряла пепелта и се получавала луга. Ето я.
Като се смесила с мазнината на повърхността изкочила пяна.
Подай си ръката.
Какво правиш?
Нарича се химично изгаряне.
Боли повече от друго изгаряне и остава белег.
Медитацията помага при рака, ще помогне и сега.
Остави се на болката. - О, Боже!
Първият сапун е направен от останките на герои.
Без саможертва нямаше да го имаме.
Опитах да не мисля за изгарянето.
Стига! Това е твоята болка.
Влизам в пещерата. Търся източника.
Не можеш да се справиш с проблема все едно си умрял!
Разбрах те вече! - Чувстваш просветление!
Това е най-великия момент в живота ти, а ти не си тук!
Не е вярно!
Млъквай! Бащите ни са били пример за подражание!
Щом са се провалили, това какво ти говори?
Слушай! Приеми възможността, че Господ не те харесва.
Никога не те е искал. Вероятно дори те мрази.
Има и по-лоши неща. Нямаме нужда от Господ!
Съгласен! - Майната му на спасението!
Бог не ни иска? Така да бъде!
Искам вода! - Ако ползваш вода ще го влошиш...
...но ако сложа оцет, ще го спра. - Моля те, пусни ме!
Първо, трябва да се предадеш. Трябва да знаеш, не да се страхуваш,
че някой ден ще умреш.
Ти не знаеш как боли!
Когато загубим всичко, сме свободни да правим всичко.
Добре.
Поздравления.
Приближи се с една стъпка до дъното.
Тайлър продаваше сапуна по $20 парчето.
Бог знае те колко взимаха.
Това най-добрия сапун. - Благодаря ти, Сюзан.
Красота!
Продавахме на богаташите дебелите им задници.
Носеше жълтата вратовръзка. Аз вече не ходех с вратовръзка.
Първо правило на "Боен клуб": Не говори за "Боен клуб".
Пак съм полузаспал. Забравил съм го на ксерокса.
Второ правило... Това твое ли е?
Постави се на мое място. Вземи решение.
Намираш това. Какво би направил?
Ами, виж сега,
щях да съм много внимателен с кого го обсъждам.
Защото авторът на това е опасен човек.
На изтупания и изискан психар изведнъж може да му прещрака
и да започне да обикаля из офиса
с полуавтоматична карабина "Армалайт AR10" в ръце,
гърмейки наляво-надясно по колегите си.
Този някой може да е твой познат от години.
Някой твой, много близък човек.
Все едно слушам Тайлър.
А навремето е бил толкова готин.
Или пък не бива да ми носиш всеки боклук, който намериш.
- "Съгласие и задължение". - Циците ми ще изгният.
Извинявай. Важно е.
Какви ги приказваш? - Трябва да ме провериш за бучки.
Отиди в болница. - Не мога да пилея пари по доктори.
Не знам, Марла. - Моля те!
Не се е обадила на Тайлър. Аз съм неутрален.
Милосърдие! Носиш храна за г-жа Ханивър и г-жа Рейнс.
Те къде са?
За съжаление са мъртви. Аз съм жива и бедна. Искаш ли?
Не, мерси. - Има и за теб.
Много си досетлива.
Какво ти е на ръката? - Нищо.
Тука ли?
Напипваш ли нещо? - Не.
Увери се. - Уверен съм!
Нищо ли не напипваш? - Не, нищо.
Какво облекчение. Благодаря!
За нищо. - Иска ми се да ти върна услугата.
В моето семейсто няма рак на гърдата.
Да ти проверя простатата? - Мисля, че съм добре.
Благодаря, все пак.
Свършихме ли? - Да.
Ще се видим... пак.
Корнелий?
Корнелий!
Аз съм! Боб!
Здрасти, Боб.
Мислехме, че си мъртъв. - Не. Още съм жив.
Как си, Боб? - По-добре от всякога.
Още ли ходиш на сбирки? - Не, не.
Нещо много по-интересно. - Така ли? Какво?
Ами...
Първото правило е, че не мога да говоря за него.
Второто правило е...
...че не мога да говоря за него.
Третото правило е... - Боб, спокойно. Аз съм член.
Не виждаш ли белезите?
Това е ебаси... якото!
Не съм те виждал там. - Ходя във вторник и четвъртък.
Аз ходя в събота. - Браво!
Браво и на теб!
Чувал си за човека, който го е измислил?
Ами, да, всъщност... - Носят се всякакви слухове.
Например, че е роден в лудница и че спи само по един час на нощ.
Велик мъж!
Познаваш ли Тайлър Дърдън?
Нараних ли те? - Всъщност, да?
Благодаря ти.
Много ти благодаря.
Боен клуб.
Той беше подаръка ни.
Подарък за света.
Оглеждам се и виждам много нови лица.
Тихо, бе!
Това значи, че доста хора не спазват първите две правила на клуба.
Пред мен виждам най-силните и умни хора на земята.
Виждам потенциал...
...който се прахосва.
Пред очите ми е цяло поколение, което зарежда безнин,
сервира в заведения. Роби в униформи.
Рекламите ни карат да се влюбваме в коли и дрехи.
Да работим, за да си купуваме неща, които не ни трябват.
Ние сме между чука и наковалнята.
Без цел и място.
Нямаме си "Велика война". Нито "Велика депресия".
Нашата война е духовна. Животът е депресията ни.
Цял живот телевизията ни учи,
че един ден всички ще бъдем милионери или филмови звезди.
Но това не е вярно.
Бавно осъзнаваме всичко това. И сме много ядосани.
Да!
Първо правилно на "Боен клуб" е...
Ти кой си?
Аз ли кой съм?
На табелата отвън пише: "Кръчмата на Лу".
Аз съм шибаният Лу. А ти кой си?
Тайлър Дърдън.
Кой ви каза, копелдаци, че можете да седите тук?
Имаме сделка с Ървин.
Ървин е вкъщи с потрошена ключица. Това място не е негово, а мое.
Колко пари му плащате? - Николко.
Безплатно е. - Далавера, а?
Точно така. - Слушай тъпако!
Всички да се измитат веднага!
Трябва да станеш член. - Ти чу ли какво казах?
Включете се и двамата.
Сега чу ли ме?
Не съвсем, Лу.
Пак не те чух.
Добре, разбрах те.
Разбрах... Мамка му, забравих.
Назад! Всички!
Отдръпнете се!
Ах, ти!
Хайде бе, Лу! Тук ни харесва.
Давай, Лу. Изкарай си го. - Млък!
О, да!
Смешно ли ти е?
Тоя е луд!
Да не повярваш.
Не знаеш къде съм бил, Лу! - Господи!
Моля те, не ни гони, Лу! Моля те!
Задръжте мазето! - Обещай ми, Лу!
Кълна се в майка си.
Мерси, Лу.
И на теб, здравеняко.
До следващата седмица.
Тази седмица ще имате домашно.
Трябва да излезете и да се сбиете с някой непознат.
Ще се сбиете и ще загубите.
Отличен избор, господине.
Внимавай, бе, тъпак!
Да се сбиеш не е толкова лесно.
Кучи син!
Повечето нормални хора всячески се опитват да предотвратят боя.
Извинете!
Напръскахте ме с маркуча. Не правете това...
Джей! Обади се на 911!
Оставете маркуча.
Спрете! Стига!
Извинете.
Трябва да поговорим.
Добре.
Откъде да започна? С непрекъснатите ти отсъствия?
С непредставителния ти вид? Като изваден от списание си.
Аз съм липсата на изненада у Джак.
Моля? - Представи си следното.
Ти си Министерство на транспорта. Някой ти казва, че тази компания
поставя седалки, които не издържат тестовете за сблъсък,
уплътненията на спирачките отказват след 1500 км,
инжекционната система експлоадира и изгаря хората живи.
Какво правиш тогава? - Заплашваш ли ме?
Веднага напусни. Уволнен си!
Имам по-добро решение. Запази ме като външен сътрудник.
В замяна на заплатата ми,
аз няма да казвам на хората за нещата, които знам.
Даже не трябва да идвам до офиса. Мога да работя вкъщи.
За кого, по дяволите се мислиш, лайно ненормално?
Охрана!
Аз съм отмъщението на Джак!
Какво правиш, по дяволите?
Заболя ме.
Защо правиш това?
Господи! Моля те, спри!
Какво правиш?
О, Боже! Моля те, недей!
Не знам защо, но се сетих за първия си бой с Тайлър.
Не!
Във всичко, което този човек приемаше за даденост,
растеше нещо ужасно.
Виж, дай ми заплатата и никога повече няма да ме видиш.
И тогава, когато изживявахме най-хубавия си момент заедно...
Слава Богу! Моля те, не ме бий повече!
Телефон, компютър, факс, 52 чека и 48 самолетни билета.
Вече си имахме спонсор.
Ето как с Тайлър започнахме да провеждаме битки всеки ден.
В центъра на "Боен клуб" беше битката между двама мъже.
Водачът вървеше в тълпата, прикрит в сенките.
Тайлър беше свидетел по дело срещу хотел "Пресман",
относно откритата урина в супата им.
Аз съм пропиляния живот на Джак.
Благодаря, г-не.
Тайлър поставяше нови домашни.
Раздаваше ги в запечатани пликове.
МОЖЕТЕ ДА ИЗПОЛВАТЕ МОТОРНО МАСЛО, ЗА НАТОРЯВАНЕ
Агенция за Защита на Околната Среда
Има "Боен Клуб" в Делауеър. - Да, чух.
Има и в Пенс Гроув.
Боб основал един в Нюкасъл.
Ти ли задейства тази? - Не, мислех, че си ти.
Не съм.
ПОЛИЦИЯТА КОНФИСКУВА КАТАПУЛТ ЗА ИЗПРАЖНЕНИЯ
ОПОРОЧЕНИ ТВОРБИ НА ИЗКУСТВОТО
ОТКРАДНАТИТЕ МАЙМУНИ ОТКРИТИ ОБРЪСНАТИ
Спри за малко. - Какво става?
Завърти се. - Какво правим?
Домашно. - Какво домашно?
Човешко жертвоприношение.
Кажи ми, че това не е пистолет. - Пистолет е.
Какво правиш? - Мини отзад.
Не се шегувай! - Мини отзад.
Ако живееш достатъчно дълго, инстинктът ти за оцеляване изчезва.
Какво правиш? Стига!
Ръцете отзад. Дай си портфейла.
Реймънд К. Хесъл ул. Банинг 1320A.
Малък апартамент в сутерена? - Как позна?
Лошите жилища са с букви. Реймънд! Ти ще умреш!
О, не!
Това родителите ти ли са? Ще трябва да те разпознават по зъбите.
Знаеш ли защо?
Лицето ти ще стане на кайма. - Стига толкова!
Изтекла студентска карта. Какво си учил, Реймънд?
Разни неща. - Разни неща ли?
Трудни ли бяха изпитите?
Попитах какво си учил! - Най-вече биология.
Защо? - Не знам.
Какъв искаш да станеш, Реймънд?!
Въпросът, Реймънд, беше какъв си искал да станеш?
Отговори му, бе, Реймънд!
Втеринар! - Животни, значи?
Да. И други... - Други неща. Разбрах.
Трябва още да поучиш. - Доста.
Предпочиташ да умреш? - Не...
Да умреш тук, на колене, зад някаква си бакалия?
Не, моля те.
Ще задържа книжката ти.
Ще те навестя. Знам къде живееш.
Ако до шест седмици не се постараеш да станеш ветеринар,
ще умреш.
А сега се прибирай.
Бягай, Форест, бягай!
Гади ми се.
Представи си какво му е на него. - Стига! Това не беше смешно!
За какво беше това?!
Утре ще бъде най-хубавия ден от живота на Реймънд К. Хесъл.
Закуската му ще бъде по-вкусна от всяко ястие, което сме опитвали.
Трябваше да му се признае. Имаше си план.
И той започваше да придобива смисъл за хора като Тайлър.
Без страх и отклонения.
Способността да игнорираш безмисленото.
Ти не зависиш от работата си. Нито от парите в банковата си сметка.
Не зависиш от колата или от съдържанието на портфейла си.
Дрехите ти не те определят.
Ти си най-забавната измет на планетата.
След минутка изчезвам. - Не е нужно.
Както кажеш.
Искам да кажа... Всичко е наред.
Още ли ходиш на сбирки?
Да.
Клои умря.
О, да, Клои. Кога?
Пука ли ти? - Не знам. Не съм мислил за това.
Ами,... крайно време й беше.
Слушай... Какво печелиш от това?
От кое?
От всичко това. Защо продължаваш... Това прави ли те щастлива?
Понякога.
Не знам. Не разбирам.
Защо слабите имат нужда от по-силни хора около тях?
Какво е това?
А ти какво печелиш?
Не е същото. При нас е съвсем различно.
"При нас"? Кои сте "вие"?
Извинявай. Чу ли това? - Кое?
Този шум. Момент! - Не, чакай! Не сменяй темата!
Не говориш за мен, нали? - Не. Какво?
Онзи ден, когато беше у нас. Какво стана?
За какво си говорите? - Нищо. Нищо.
Не мисля. - Какво искаш?
Погледни ме! - Какво?
Какво е това?! - Нищо. Не се притеснявай!
Кой го направи?
Един човек. - Момче или момиче?
Какво ти пука? Остави ме на мира!
Страх ли те е? - Не ме е страх. Остави ме!
Не! Кажи ми! - Пусни ме!
Този разговор... - Този разговор...
...приключи. - ... приключи!
С теб не мога да изляза на глава.
Това взе да се изтърква!
Какво е всичко това? - Ти как мислиш?
Защо са ни казармени легла?
Твърде си млад. Съжалявам.
Какво става?
Ако кандидатът е млад, кажи му го!
Ако е стар или дебел - също. - Кандидат ли?
Ако издържи три дни без храна или подслон,
може да започне обучение. - Обучение в какво?
Мислиш, че това е игра?
Млад си за тук! Това е! Не ни губи времето. Изчезвай!
Лоши новини, приятел. Няма да стане.
Извинявай за недоразумението. Животът продължава.
Просто... си тръгни.
Изчезвай!
Влязъл си в чужда собственост. Ще трябва да извикаме полицията.
Не ме зяпай! Никога няма да взлезеш в тази къща!
Никога! Сега се разкарай от верандата ми! Чуваш ли!?
Рано или късно всички ставахме такива, каквито ни искаше Тайлър.
Влизам да си взема лопатата.
Имаш ли две черни ризи? - Да, сър.
Два чифта черни гащи? - Тъй вярно!
Черни ботуши? Черни чорапи? - Да, сър!
Едно черно яке? - Да, сър!
300 долара за погребение? - Да, сър!
Хубаво.
Много си стар, шишко.
Циците са ти големи. Напусни!
Боб, чакай!
Като маймунка готова да полети в космоса.
Космическа маймунка. Готова да се пожертва за благото.
Много си стар, шишко!
Ами ти? Ти си много...
...рус!
Изчезвайте и двамата!
И така се започна.
Слушайте, червеи! Вие не сте специални.
Вие не сте уникални и красиви.
Вие сте разлагаща се материя като всички останали.
Тайлър обучаваше армия.
Ние сме най-забавната измет на планетата.
Всички сме от един дол дренки.
Защо Тайлър обучаваше армия? С каква цел?
Какво беше "благото"?
Оповавахме се в Тайлър.
...като ми каза "Не зависиш от работата си!",
помислих си "Прав е!"
Здрасти, какво става? - Здрасти!
Какво става тук? - Празнуваме.
Какъв е поводът? - Върви.
Здравейте. - Нека ви помогна.
Страхотен вкус! Пепси...
Инспекторите са тук. Както и началникът на полицията.
Какво се е случило според вас?
Това е една от многото вандалски прояви в града напоследък,
свързана с нелегалните бойни клубове.
Ще проведем обстойно разследване.
Това беше началник Джейкъбс, който току-що пристигна на мястото,
на което избухна пожар... - Готина мацка.
Връщаме се в студиото.
Супер! - Браво!
Какво по дяволите сте направили?
Първото правило на проект "Хаос" е да не задаваме въпроси, сър.
Победата срещу престъпността не може да се постигне за един ден.
Тя изисква отдаденост и най-вече сътрудничество.
Улиците сега са по-безопасни. В центъра има надежда. Но...
Отивам до тоалетната.
Това са само първите стъпки.
Затова създадохме проект "Надежда".
Боб.
Проект "Надежда" е съвместно усилие на полицията и политиците.
Той е новото мощно оръжие в борбата с престъпността.
Вържи му кесиите. - Ташаците му са ледени.
Мара ба! Ще спреш обстойното си разследване.
Ще заявиш публично, че няма нелегални грпупировки или
момчетата ще ти клъцнат топките.
Ще пратят по една в "Ню Йорк Таймс" и "Ел Ей Таймс".
Хората, които преследваш са тези, от които зависиш.
Ние ти готвим, хвърляме ти боклука, свързваме те по телефона.
Караме линейките, пазим те докато спиш.
Не се ебавай с нас.
Проверка на оборудването!
Боб, ти си насам.
Да вървим.
Аз съм възкръсналото чувство за отказ на Джак.
Хайде!
Исках да тегля куршума на всяка панда, която не се чифтосва,
за да продължи вида си.
Исках да отворя крановете на петролните танкери
и да почерня красивите френски плажове.
Исках да дишам дим.
Какво направи, бе, ненормалник?
Исках да унищожа нещо красиво.
Закарайте го в болницата. - Добре.
Не се тревожете, г-н Дърдън. Колата е служебна.
След вас, г-н Дърдън
След вас.
Проблеми, скъпа? - Не.
Защо не ме информира за проект "Хаос"?
Първото правило на проект "Хаос" е не задавай въпроси.
Защо не ме включи отначало?
"Боен клуб" беше началото. Сега той се разрастна до проект "Хаос".
Заедно основахме "Боен клуб". Колкото е твой, толкова е и мой.
За нас ли ще говорим? - Да. Нали бяхме заедно в кюпа?
Това не принадлежи на никого. Ние не сме по-специални.
Майната ти! Трябваше да ми кажеш.
Тайлър!
Мамка му, Тайлър! - Какво искаш?!
Писмено обяснение? Да ти пратя мейл?
Ти решаваш колко да учавстваш! - Да, но искам да знам някои неща!
Първо правило... - Тихо!
Искам да знам какво си мислиш. - Зарежи!
Забрави това, което знаеш за живота, приятелството
и особено за теб и мен.
Това пък какво значи?
Какво правиш?
Какво искате да направите преди да умрете, момчета?
Да нарисувам автопортрет. - Да построя къща.
А ти? - Не знам. Нищо.
Мини в дясно. - Кажи ми!
Ако сега умреш, какъв ще остане живота ти?
Не знам. Няма да е добър. Това ли искаш да чуеш?
Стига! - Не е достатъчно.
Стига се ебава! Тайлър!
Господи, Боже!
Мамка му! Да го духаш!
Майната му на "Боен клуб"! На Марла! Писна ми от твоите глупости!
Добре!
Не се ебавай! Хвани волана! - Погледни се! Ти си пълен смешник.
Защо? За какво говориш? - Защо мислиш ти взривих къщата?
Моля?
Да стигнеш дъното не е лесна работа.
Спри да контролираш всичко и просто се отпусни!
Отпусни се! - Добре. Хубаво.
Хубаво.
Досега не бях катастрофирал.
Сигурно така са се чувствали всички хора
преди да ги опиша като статистика в докладите си.
Мамка му!
Току-що се върнахме от отвъдното!
В моя свят, ти преследваш дивеч в горите около Големия каньон,
сред останките от сградата на Рокфелер.
Виждам те да се обличаш в кожи до края на живота си.
Да прескачаш живия плет около небостъргача "Сиърс".
Поглеждайки надолу, виждаш малки човечета, които мелят жито
и сушат месо, полагайки го върху празните платна
на изоставената магистрала.
Оправяй се, приятелю.
И тогава...
Тайлър?
...Тайлър изчезна.
Сънувах ли?
Спал ли съм изобщо?
Къщата беше жива.
Беше влажна от потта и дишането на толкова хора.
Къщата се движеше от движенията на толкова хора.
Планетата на Тайлър.
Трябваше да се хвана за нещо.
Бях затворен заедно с всички тези работливи пчелички.
Знаеш ли колко етер има тук!
Готвят, работят и спят на смени.
Изчакай секунда.
Всичко е под контрол, сър.
Къде е Тайлър?
Първо правило на проект "Хаос" е... - О, да! Вярно.
Вече съм сам самичък.
Баща ми ме заряза. Тайлър ме заряза.
Аз съм нараненото сърце на Джак.
Какво следва в проект "Хаос" знае само Тайлър.
А второ правило е да не задаваш въпроси.
Разкарай се от тук! Изчезвай!
Кои са тези хора?
Фабрика за сапун "Пейпър Стрийт".
Може ли да вляза?
Няма го.
Моля?
Тайлър го няма.
Замина си. Тайлър изчезна.
Някой да помогне!
Две огнестрелни рани! Направете място!
Какво стана?
Бяхме на мисия. Трябваше да улучим с един куршум два заека.
Да унищожим паметник на културата...
Операция "Гръм". Започваме!
...и да разбием кафене в корпоративна сграда.
Всичко беше измислено, сър.
Мина гладко, докато... - Полиция! Стой на място!
Какво? - Застреляха Боб.
Гръмнаха го в главата. - Шибани свине!
Господи, Боже!
Тъпи шибаняци! - Идиоти такива.
Обикаляте с маски на лицата и взривявате разни неща?
Какво мислехте, че ще се случи?!
Бързо! Да се отървем от доказателството. Разкарайте тялото!
Да го заровим. - Какво?
Да го заровим в градината.
Хайде, да вървим! - Разкарайте се!
Махнете се от него! Какви ги говорите?
Той е човешко същество.
Той ми е приятел и няма да го заравяте в градината!
Убит е в служба на проект "Хаос", сър.
Това е Боб.
В проект "Хаос", нямаме имена.
Слушайте ме внимателно. Името на този човек е Робърт Полсън. Ясно?
Робърт Полсън. - Той е човек
и е мъртъв заради нас. Разбрахте ли?
Разбирам.
Когато умре, членът на проект "Хаос" придобива име.
Неговото име е Робърт Полсън.
Неговото име е... Робърт Полсън.
Неговото име е Робърт Полсън.
Спрете, момчета. Моля ви.
Неговото име е Робърт Полсън. - Млъкнете! Всичко свърши!
Омитам се оттук.
Тайлър? - Не. Инспектор Стърн от полицията.
Трябва да се видим...
Обиколих всички градове и барове, в които беше ходил Тайлър.
Не знаех как и защо, но просто знаех къде да вляза.
Търся Тайлър Дърдън. Много е важно да поговоря с него.
Бих желал да ви помогна...
...сър.
Във всеки град, щом слезех от самолета,
Знаех, че наблизо има "Боен клуб".
Такси!
Виж ми лицето. Аз съм член. Виждал ли си Тайлър?
Не съм в правомощията си да ви дам тази информация.
Дори и да знаех, при стеклите се обстоятелства, не бих могъл.
Ти си кретен. - Ще ви помоля да напуснете.
Тайлър не си е губил времето. Създавал е клонове в цялата страна.
Сънувах ли? Бях ли спал изобщо?
Тайлър ли е моят кошмар или аз съм неговия?
Тъкмо чухме слуховете. - Какви слухове?
Никой не знае как изглежда. - Прави си опрерация всеки 3 години.
Това е най-тъпото нещо, което съм чувал.
Има ли "Боен клуб" в Маями? - Армия ли събира г-н Дърдън?
Живеех в състояние на непрекъснато "дежа ву".
Където и да отидех, се чувствах все едно вече съм бил там.
Все едно преследвах "Невидимия".
Мирисът на засъхнала кръв, мръсните отпечатъци от голи ходила.
Ароматът на пот, като на печено пиле.
Усещането на топлия под от битките предната вечер.
Постоянно бях на крачка зад Тайлър.
Името му е Робърт Полсън...
Добре дошли отново, сър. Как сте?
Познаваш ли ме? - Това тест ли е, сър?
Не. Не е тест. - Бяхте тук миналия четвъртък.
Четвъртък?
Стояхте точно, където сте сега. Питахте ме за сигурността.
Здрава е като желязо, сър.
За кого ме мислиш? - Сигурен ли сте, че това не е тест?
Не е тест.
Вие сте г-н Дърдън.
Вие ми направихте това.
Моля, изправете облегалките и затегнете коланите.
Ало? - Марла, аз съм.
Правили ли сме го? - Кое?
Секс?
Що за тъп въпрос?
Тъп, защото сме правили или защото не сме.
Това майтап ли е? - Не, трябва...
Искаш да знаеш дали е било просто секс или сме правили любов?
Правили сме любов? - Така ли го наричаш?
Просто ми отговори! Правили ли сме или не?!
Чукаш и бягаш. Обичаш ме и ме мразиш.
Чувствителен си и после си груб. Това описва ли връзката ни, Тайлър?
Загубихме налягане в кабината.
Какво каза?
Какво ти става? - Как ме нарече?
Тайлър Дърдън! Тъпак малоумен! Какво става?
Идвам у вас! - Не съм там!
Наруши обещанието си. - Господи, Тайлър.
Говори с нея за мен. - Какво става тук, мамка му?
Помолих те едно просто нещо.
Защо хората ме мислят за теб?
Отговори ми!
Седни.
Кажи ми. Защо хората ме мислят за теб?
Мисля, че знаеш защо.
Не. Не знам. - Напротив.
Защо хората биха те объркали с мен? - Аз... не знам.
Точно така. - Не.
Не се ебавай с нас! - Кажи го.
Защото...
Кажи го!
Защото сме един и същ човек. - Правилно.
Ние сме най-забавната измет на планетата.
Не разбирам. - Искаше да промениш живота си.
Но не можеше сам.
Всичко, което желаеше да бъдеш, съм аз.
Изглеждам както искаш, чукам както искаш.
Умен съм, сръчен и най-вече нямам задръжки за разлика от теб.
О, не.
Тайлър го няма. Замина. - Какво?
Това е невъзможно. Това е лудост. - Хората го правят всеки ден.
Говорят си сами. Виждат се такива, каквито желаят да бъдат.
Те просто нямат смелостта да го направят.
Все още се бориш, затова понякога ти си ти.
Да го направим пак. - Понякога си ме представяш.
Ако сте за първи път, трябва да се биете.
Малко по малко, ти се превръщаш в...
...Тайлър Дърдън.
Не зависиш от работата и парите!
Но ти имаш къща. - На твое име.
Имаш работа. - Работиш нощем,
защото не можеш да спиш. Или будуваш и правиш сапун.
Но ти чукаш Марла, Тайлър.
Всъщност, ти я чукаш. Но за нея е все едно.
О, Боже.
Сега разбираш ли? Тя знае твърде много.
Мисля, че трябва да обсъдим как това може да ни навреди.
Какво искаш да кажеш?
Това са глупости! Не искам да те слушам!
Ти си луд! - Не. Ти си луд.
Нямаме време за това.
Нарича се смяна на лентата. Филмът продължава,
но никой в публиката не може да се усети.
Сър! Освобождавате ли? - Да. Сметката, моля.
Може ли да потвърдите телефонните обаждания?
Кога съм се обаждал? - Между 2 и 3.30 сутринта.
Лягал ли съм си рано всяка вечер? Спал ли съм до все по-късно?
Превръщал ли съм се все повече в Тайлър?
Има ли някой?
Отново "дежа ву".
С достатъчно сапун, може да се взриви всичко.
Господи!
1888. - С кого разговарям?
1888 "Франклин". Поддръжка. Ало?
Ало?
Улица "Франклин" 1888?
Да. Мога ли да помогна?
Ало? - Да, да.
Искам да говоря с началника ви веднага.
На телефона. - Чуйте ме.
Нещо ужасно ще се случи с вашата сграда.
Всичко е под контрол, сър.
Моля? - Не се тревожете. Всичко е наред.
2160.
Марла! Почакай!
Чакай! Трябва да поговорим! Марла!
Бръснатите ти изроди за малко да ми счупят ръката!
Изгаряха си пръстите с луга.
Знам, че не искаш да ме виждаш, но ме изслушай.
Почна се с глупостите. - Имах предвид да ме изслушаш.
Изобщо не искам да те слушам. - Имаш право да си...
Само кафе, благодаря.
Всичко е за сметка на заведението, сър.
Защо?
Не питай. - Както и да е.
За мен супа от миди, печено пиле с картофи и шоколадов пай.
Храната да е чиста, моля. - В такъв случай, пропуснете супата.
Без супа. Благодаря.
Имаш 30 секунди.
Знам, че се държа странно.
Все едно в мен живеят двама... - Двама?
Ти си направо д-р Джекил и г-н Тъпак. - Знам, но напоследък осъзнах нещо.
Какво? - Не разбирах каква е връзката ни,
поради причини, които няма да обсъждам.
Но знам, че съм бил лош с теб. - Няма значение.
15 секунди, моля те!
Чуй ме за още 15 секунди.
Опитвам се да се извиня.
Това, което осъзнах, е че те харесвам, Марла.
Наистина ли?
Наистина.
Загрижен съм и не искам да ти се случи нещо лошо.
Марла, животът ти е в опасност. - Какво?
Напусни града за малко. Отиди в някой малък град.
На къмпинг... - Ти си умопобъркан.
Замесих те в нещо ужасно. - Не! Млъкни!
Не си в безопасност. - Млъкни!
Опитах се, Тайлър. Наистина. - Знам, че е така.
Има неща, които харесвам в теб. Умен си, забавен. Страхотен любовник.
Но си непоносим.
Имаш сериозни проблеми и трябва да потърсиш професионална помощ.
Знам и съжалявам. - Да, бе. Всички съжаляваме.
Не мога повече така.
Не мога.
И няма да го правя.
Тръгвам си.
Не можеш, Марла! Не си в безопасност!
Марла, ти не разбираш! - Остави ме!
Опитвам се да те защитя! - Пусни ме!
Не искам да те виждам! - Добре...
Чакай! Ей, сега идвам!
Задръж така! Тихо, бе!
Вземи парите и се качи на автобуса. Обещавам повече да не те тормозя.
Млъквай!
Моля те, качи се на автобуса.
Защо правиш това?
Мислят, че си заплаха. Не мога да обясня. Довери ми се!
Не трябва да знам къде отиваш. - Няма да ти върна парите, обаче!
Добре. Само стой далеч от големите градове.
Ти си най-лошото нещо, което ми се е случвало.
Здравейте. Трябва да ме арестувате.
Аз ръководя терористична организация,
отговорна за множеството вандалски прояви в града.
Само в центъра имаме над 200 члена.
Имаме клонове в поне още 5-6 основни града.
Това е строго дисциплинирана организация
с много клетки, които могат да работят независимо от главната.
Проверете къщата. Улица "Пейпър" 1537.
Там е щабквартирата.
Заровено в задния двор ще намерите тялото на Робърт Полсън.
В мазето, ще откриете вани,
които използвахме за смесване на големи количества нитроглицерин.
Мисля, че планът е да се взривят тези компании за кредитни карти,
и сградата на "TRW".
Защо точно тези? Компании за кредитни карти?
Ако се изтрият длъжниците, всички се връщаме на нула.
Ще създадем пълен хаос.
Да продължава да говори. Трябва да се обадя по телефона.
Възхищавам ви се.
Моля?
Вие сте много смел мъж. - Вие сте гений, сър.
Казахте, че ако някой попречи на проект "Хаос", дори и вие,
трябва да му резнем топките.
Не се борете. - Това е силен ход, г-н Дърдън.
Ще послужи за пример. - Правите грешка!
Казахте, че ще кажете това. - Аз не съм Тайлър Дърдън.
Казахте, че ще кажете и това. - Добре. Аз съм Тайлър Дърдън.
Нареждам ви.
Прекратяваме мисията сега. - И това казахте, че ще кажете.
Побъркахте ли се? Вие сте полицаи!
Някой засича ли?
Дръж си устата затворена.
Мамка му!
Част от информацията е вярна.
Да проверим оная къща. - Ей, сега идвам.
Чакай!
Държа го. - Сър, трябва да го направим.
Къде е турникета?
Махни се! Пусни ножа!
Назад! Лягайте на пода! Веднага!
На пода!
Първият, който излезе през тази врата, ще се нагълта с олово.
Назад! Махни се!
Побягнах.
Бягах, докато мускулите ме заболяха и вените ми изкочиха.
След това бягах още.
УЛИЦА "ФРАНКЛИН"
Какво правиш?
Тичаш наоколо по гащи! Приличаш на лунатик!
Разкрих те. Знам какво правиш.
Ами, хайде. Имам страхотни места. Като платена телевизия.
ПОДЗЕМЕН ГАРАЖ
О, Боже. - Сега пък какво?
Спирам бомбата. - Защо?
Тя е най-великото нещо в живота ти. - Не мога да позволя това.
Знаеш, че има още 10 бомби.
Проект "Хаос" не значи убийства. - Сградите са празни.
Никой няма да умре. Освабождаваме хората!
Боб умря. Гръмнаха го в главата.
Ако искаш омлет, трябва да счупиш яйца.
Не те слушам. Ти не си тук.
Не бих рискувал. Освен ако не знам, коя жица за какво е.
Ако ти знаеш, и аз знам.
Но аз знам това и цял ден си мисля за грешните жици.
Сигурен ли си?
Господи, не. Само не зелената.
Всяка друга, но не и зелената.
Казах ти да не правиш това!
Мамка му!
Тайлър, махни се от буса.
Не се шегувам! Махни се от буса!
Мама му стара!
Добре.
Стреляш по измисления си приятел който стои до 100 литра експлозив.
Успокой се, Тайлър!
Стига, бе!
Остани!
Какво, бе?!
Три минути.
Това е.
Началото.
Готови да стигнем дъното.
Мисля, че оттук започнахме.
Имаш ли нещо да кажеш?
Не те чух?
Не се сещам за нищо.
Майтапчия.
Сега става интересно.
Две и половина. Помисли за всичко, което постигнахме.
През тези прозорци, ще видим как рухва финансовата ни система.
Ще се приближим до икономическото равновесие.
Тя защо е тук? - Грижа се за издънките ти.
Пусни ме, грозен плешивец!
Моля те, не го прави. - Не го правя аз.
Ние го правим. Нали това искахме.
Аз не искам това. - Само, че сега нямаш думата.
Ще се наложи да те забравим. - Ти си просто глас в главата ми.
А ти в моята!
Защо не мога да те разкарам? - Имаш нужда от мен.
Не е вярно. Вече нямам нужда.
Не аз създадох друго "Аз" от нещастника, за да съм добре.
Поеми отговорност. - Аз съм отговорен за всичко
и поемам вината.
Но, умолявам те, спри всичко това.
Някога да съм те предавал?
Докъде стигна, благодарение на мен?!
Ще преминем и през това.
Ще те поведа както винаги, въпреки хленченето ти
и накрая пак ще ми благодариш.
Тайлър. Тайлър.
Благодаря ти за всичко, което си направил за мен.
Но аз не искам това.
Какво искаш? Скапаната си работа? Апартамента и шибаните сериали?
Майната ти! Няма да го направя.
Това не се случва. - Вече е направено. Мълчи!
60 секунди до завесата. - Не.
Мога да се справя. Това не е истинско.
Пистолетът... Той не е в твоята ръка.
В моята е.
Браво! Това не променя нещата.
Защо си опираш пистолета в главата?
Това не е моята глава.
А нашата.
Интересно.
Какво ще постигнеш с това, лигльо?
Само двамата сме.
Приятели?
Тайлър,...
...искам да ме чуеш.
Добре.
Очите ми са отворени.
На какво мирише?
Къде са всички? - О, не! Какво става?
Г- н Дърдън!
Господи!
Добре ли сте, сър?
О, да, добре съм. - Изглеждате ужасно. Какво стана?
Нищо. Няма проблеми. - Той не се шегува, сър.
Имате нужда от лекар. - Добре съм.
Всичко е наред... Наистина.
Спрете!
Пуснете я! - Майко мила!
Ти?!
Здрасти, Марла.
Оставете я. Ще се видим долу. - Сигурен ли сте?
Напълно.
Копеле! Какво са тия извратени игрички?!
Качваш ме на... О, Боже, лицето ти!
Да, знам.
Какво стана?
Не питай. - Ранен си.
Да, така е. - Господи!
Не мога да повярвам, че е прав. - Здраво копеле.
Кой го направи? - Всъщност, аз бях.
Намери ми бинт.
Ти ли се гръмна?
Да, но всичко е наред. Марла, погледни ме. Добре съм.
Повярвай ми. Всичко ще бъде наред.
Запознахме се в много странен период от моя живот.
Превод и субтитри: <<>>