ДИЕМА ВИЖЪН представя
Вече не мога да гледам на правосъдието по същия начин.
Имам чувството, че видях скритата страна на правосъдието,
показната театралност на съдебната система и цялата процедура,
а зад всичко това...
ЖАН ГАБЕН АЛЕН ДЕЛОН
ДВАМА МЪЖЕ В ГРАДА
Режисьор ЖОЗЕ ДЖОВАНИ
Участват още МИМСИ ФАРМЕР
ВИКТОР ЛАНУ
СЕСИЛ ВАСОР
ИЛАРИА ОКИНИ
ГУИДО АБЕРТИ
МАКА РИБОВСКА
ЖЕРАР ДЕПАРДИЙО РОБЕР КАСТЕЛ
АБЕР ОЖИЕ ПОЛ БОВЕ
ПИЕР КОЛЕ ПАТРИК ЛАНСЕЛО
ЖАК МАРШАН РОЛАН МОНО
МОРИС БАРИЕР ГАБРИЕЛ БРИАН
ЖАН-ПИЕР ОНОРЕ РЕМОН ЛОАЙЕ
АРМАН МЕСТРА ДОМИНИК ЗАРДИ
Аз се казвам Жермен Казньов
и в началото на тази история все още имах вяра в някои неща.
Участват още: ЖАК МОНО БЕРНАР ЖИРОДО
МИШЕЛ БУКЕ
Вече не говоря с жена си за това, което се случи.
Тя казва, че случайността е виновна за всичко.
Мисля, че е права.
Сценарист ЖОЗЕ ДЖОВАНИ
Музика ФИЛИП САРД
Оператор ЖАН-ЖАК ТАРБ
Във Франция има много затвори като този.
Има и две гилотини - едната обикаля в провинцията, а другата стои тук.
Спомените ми са свързани с влака и с високите стени на затвора.
Продуцент АЛЕН ДЕЛОН
Г-н Съдия, на последното заседание преместихте Фабр в първа категория.
Предлагам той да премине в условен режим.
Остават му 6 години... - От общо 20 и доживотна присъда.
Убил е майка си, за да я ограби.
Ще кажете, че има само една майка и няма да посегне на друга, нали?
Има примерно поведение.
При условен режим контролът е труден, но аз ще го наглеждам.
Благоприятно становище. Следващият.
Жино Страблиджи - от втора на първа категория.
Остават му 2 години от 12. Главатар на банда, обир на банка...
Не искам да го виждам на свобода. Дори леко се е отървал навремето.
При помилването ще си спести една година, така или иначе.
Страблиджи е непоправим. Очите му излъчват омраза и ненавист.
Аз видях също така и нежност. - И какво още?
Вие, надзорниците сте странни хора. - Знам какво мислите за нас.
За вас гражданското право е като роман.
На мен лично този Страблиджи не ми вдъхва доверие.
Но той не би убил майка си, дори да я познаваше.
С опита си като магистрат ще кажа, че гангстер като него
е като вълк, който мени козината си, но не и нрава си.
В затвора, той се научи на занаят, а и го чака една прекрасна жена.
Гарантирам лично, че той повече няма да се върне в затвора.
Вашите гаранции не доказват нищо. - Позволете ми да имам опит.
Работя със затворници от 1946 година
и съм видял много повече от всички вас взети заедно.
Знам, че ни мислите за досадници, но и ние си знаем работата.
Поемате ли отговорност за него? - Напълно.
Ще го изложите ли писмено? - Разбира се.
Положително становище за Страблиджи.
Дано стои кротък.
Протоколите са вечни, г-н Казньов. - Да, но служителите се сменят.
Миналия път говорехме за доверието и казахте, че не се получава даром.
Нали това казахте, Страблиджи?
На вас говоря, драги. - Слушам ви.
Днес ще говорим за отмъщението.
Попадате на катастрофа и има ранен, как ще постъпите?
Не спираш, защото после ще те обвинят.
Напротив, има ранен и ще спрете.
Но се оказва, че е ваш враг, какво следва?
По каква причина ми е враг?
Да кажем, че ви е отнел съпругата.
Няма такъв. - Как така?
Никой не може да ми я отнеме.
Тя вече 10 години идваше и му пускаше любимата им плоча.
Как е той? - Малко изнервен, брои часовете.
Не е ли издрана тази плоча? - Да, защото постоянно я пускам.
Хиляди пъти съм му я пускала и все така я харесва.
Следващата седмица ще я слуша вкъщи. - Надявам се.
Той не се е променил много. - Тя също.
И ние не сме се променили. - Добре сме си.
Не сте много претенциозни, момчета.
Такси?
Може ли да спрете за малко?
Знам какво е свободата. Хубаво е човек да повърви малко.
По-добре ли си? - Да, ще се оправя.
Всичко накуп изведнъж - въздухът, свободата...
Какво му става? - Млад си, не познаваш това усещане.
Вкусва вятъра, разбираш ли?
Побързайте, ако обичате. - Да, госпожо.
Е?
Марсел? - Самият аз.
Какво правиш тук?
Бях при приятели и разбрах, че Жино е излязъл.
Да.
И работи. - Стига, бе!
Ти не работиш ли? - Животът е толкова кратък...
Гледай да не премине в затвора. - Говориш на свободен човек.
Може би последният, но...
Марсел е тук?
Как си? - Добре.
Кога излезе? - Преди около две седмици.
Видя ли? Вече имам кола.
Поздравления.
И имам двама души с мен, страхотни са.
Това Жано ли е? - Да, и един младок.
Младокът много ти се възхищава, ще се запознаеш ли с него?
Ела, това ще го зарадва.
Пак сме тримата, както преди. - Ще направим страхотии!
А и вече сме четирима.
А и той е доста отворен. - Не, но си държа на мястото.
Това е добре.
Имал си някакви планове? - Планове ли? Не, нямам.
Какво става? - Не виждаш ли, че те пързаля?
Така е по-добре. Не съм се разкарвал напразно.
Напротив. И тримата си губите времето.
Това не ми допада. - Съжалявам.
Нямаш ни доверие и се измъкваш. - Мина ми времето, вече съм чист.
Да не са те скапали вътре? - Без съмнение.
Чухте ли? Той не играе вече. Той се е влюбил в правосъдието...
Стига вече!
Извини го, той... - Бъдете така добри и си тръгнете.
И тримата.
Нещо не е наред ли? - Защо да продължавам?
Няма смисъл! С всяка седмица искат с по 10 повече на ден!
Можеш да полудееш! Да ни побъркат ли искат?!
Нямат ли си достатъчно луди на свобода?
Имайте търпение, ще ви научат и на някакъв занаят след време.
Цял живот ли да стоя зад решетките?
Вече няма помилване. - Тук не е институция за помилване.
Помилване...
Някой ден сам ще се погрижа за себе си.
Не говорете глупости и ще говоря с директора.
Вие шегувате ли се? - Някога да съм ви лъгал?
Вие вече нямате глас. Всички в затвора смятат така.
За съжаление, вие вече сте безполезен.
Той трябва да си върши задълженията.
Така е, но на мен ми плащат, за да договарям в тяхна полза.
Може, но той е мързелив. - Мисля, че е по-скоро отчаян.
Нищо няма да стане, ако нормата му се намали с десет броя.
Правилата са еднакви за всички. - Но отчаянието е различно.
Господин Казньов, не се отказвате и в края на кариерата си.
По дяволите! - Не се ли сещате малко късно?
Откъде да знам? - Трябваше да предвидите!
Той обърна агресията си срещу себе си, вместо срещу вас!
Какво ще постигнете? Всички ще понесат последствията!
Няма вече какво да губим. По-добре да умрем сега!
Хвърлете оръжията, или ще дам заповед за стрелба!
Ще напишем доклад. - Доклад ли? Вие луди ли сте?
Мислите само за стрелба! Не можете ли да говорите с тях?
Обяснете на приятелите си. - Аз нямам приятели тук!
За шеф ли се мислите? - Разкарайте се оттук и ме оставете!
С вашите разговори само протакате. - Това не ме интересува.
Чак сега ли си идваш? - Добър вечер, татко.
Забрави ли, че имаме гости?
Хайде. - Как си?
Ние вечеряхме. Какво е станало? - Нищо. Как сте?
Благодарим ви за поканата.
Той реши, че изоставяте близките си. - И е прав.
Ела да хапнеш. - Благодаря, но не съм гладен.
Навреме излязохте от затвора. - Знам, видях във вестника.
Толкова ли е зле положението? - Това е само началото.
Нека бъде Неговата воля.
Според младите съм стар чудак. - Нищо не съм казала.
Трябва да съдим обстоятелствата, а не да се нахвърляме на престъпника.
Винаги съм го твърдял. Да взривим затворите с динамит!
Не ядосвай баща си.
Можеш да взривиш затвора, но аз вече ще съм подал оставка.
Не говорите сериозно. - Защо не си дочакаш пенсията?
Със забрана за престой в Париж, Жино беше намерил работа в Бо.
Съденото досие и забраните за пребиваване в големите градове
са двата подаръка, които освободените получават.
Как сте? - Добре.
Жино Страблиджи е бил екзекутиран тази сутрин.
Не го намирам за забавно.
Не, но можеше да ми се случи, можех да убия полицай или касиер.
Да, но сега опасност представляват само приятелчетата ви.
Те ще се опитат да се свържат с вас. - Щом ги влече.
Вие внимавайте. Как е Софи? - Добре е. Ще ни чака в ресторанта.
Красавицата ми. - Толкова се радвам да ви видя!
Не исках да се преместя преди да се сбогуваме.
Не сте го направил. Нали не сте подал оставка?
Не съвсем. Ще работя с дребните престъпления в Монпелие.
В затворите имат нужда от вас и вие го знаете.
Смятате ли, че ще съкратят надзорниците в затворите?
Не, сигурно ще запазят няколко, не могат да махнат всички.
Значи няма да ви видим повече. Това е много жалко.
Можем да ходим до Монпелие през почивните дни.
Сега, по магистралите се стига по-бързо, особено с новата кола.
Нова, от оказион. Малка лудост.
Хубава количка.
Хайде, до довечера!
Добре, утре ще мина да те взема с този.
И много ти плащам!
Не, вече отказах на Бернар. Уморена съм и утре имам лекции.
Ще го отложим за друга вечер. - Могат да ме потърсят от клиниката!
Ще затварям. До утре. Чао.
Първият да влезе.
Някои излизаха от затвора,
а други бяха застрашени да влязат, ако не променят поведението си.
Но всички те бяха хора с труден характер.
Бяха врагове на самите себе си.
Трябваше да ги предпазвам от самите тях.
Кълве ли?
Дори не посягат. - Скоро ще бъде готово.
Внимавай с плувката ми.
Чакай, идвам.
Хайде, приближи я!
Качвай се.
А аз? - Скочете, Евлин.
Хайде, скачай!
Вижте кого ви водя.
Скъпата ми съпруга.
Слушам.
Ало? Ало?
Жермен? Жино е. - Добре ли пътувахте, Жино?
Жермен...
Тя е мъртва...
Не е възможно!
Мъртва е...
Тя обичаше това място, затова поставих една роза тук.
Другите цветя са с нея.
Преди, семейството й ме обвиняваше заради затвора, а сега за смъртта й.
Сега имам само вас. - Какво ще правите сега?
Ще се опитам да не правя глупости. - Не бива.
Ще се прибера в Монпелие, ще ви намеря хубаво местенце там.
Хубаво местенце? - Да, и ще ми помагате в работата.
Вярно е, че имам известен опит.
Вече три седмици ни досаждате. - И все още се държим възпитано.
Ние работим през седмицата, не лентяйстваме!
Вие тук не сте си в Париж. Тук живеем като едно семейство!
А семейството е нещо свещено!
Да, вие нямате жена, но аз съм нормален, благодарение на Бога.
Ще спреш ли музиката? - Не обичам да ми говорят на "ти".
Моля, поклонете се на господина. - В полицията ще ви говорят на "вие"!
Остави, Андре, ще викна полицията. - Ще го решим по мъжки, ако е мъж.
Ще ви дам съвет по мъжки, изкарайте жена си сред природата,
знаете ли как ще я успокои това? - Андре, отивам в комисариата!
Внимавайте, познавам я, ще отиде.
Вие сам не можете ли да се справите? - Леко!
Изключително леко.
Полицията... - Няма свидетели.
Изключи радиото.
Вън.
Готово, спрях радиото. - Какво му направи?
Кой го пита него? Спрях го и толкова.
Добър ден.
Какво става с вас? От месеци сте тук, а не идвате.
Работя. - А след работа?
... с брат ми. - Ще дойда. Обещавам.
Тогава го видях да се връща към живота.
И един ден, дойде с момиче.
Тя работи в банка.
Има ли приятел? - Мисля, че са се разделили.
Заради вас ли? - Иска ми се да го вярвам.
Майка й е англичанка, а баща й е французин. Разделени са.
Един ден тя е предпочела Франция. Ще й разкажете ли?
За какво? - За мен, за миналото ми.
Опитах се, но не успях. Все някой ден ще разбере.
Ще живеем заедно, по-честно е да знае.
Изглежда, че е сериозно.
Ще дойдете на вечеря, а аз ще изляза да купя цигари.
Оставям ви и отивам в префектурата. - Заради престоя ли?
Още ли ходите през 15 дни? - Довиждане.
Заради забраната за местожителство, в разрешените градове
трябва периодично да се разписва и да показва фишовете си за заплата.
В забранените градове и пристанищата
полицията би толерирала престоя му само, ако стане информатор.
Бях поискал разрешение Жино да подписва на всеки 3 месеца
и чаках становището преди да му кажа.
Да?
Добър ден.
Господине?
Страблиджи.
Страблиджи! Не ме ли позна?
Аз участвах в ареста на теб и приятелчетата ти в Париж.
Инспектор Гоатро. - Главен инспектор Гоатро.
В Монпелие ли сте? - Да, скоро се преместих.
Изглежда, че работиш? - Да.
Хубава заплата. Не си ли намислил да ни усложниш живота?
Не си ли намислил някой удар в областта?
Извинете, но имам работа. Довиждане, господа.
Опасен е.
Той се държи с хората като с глупаци.
Защо да не му вярвам? Той е сръчен и работи с усмивка.
Предложих му съдружие. - Обмислихте ли го добре?
Ако приеме, ще разширя дейността. Откакто е тук, взех една нова машина
и ще купя още една. - Където е текло, пак ще тече.
Какво означава това? - Че пак ще влезе в затвора.
Знаете ли, че той е бил в затвора. - Знам.
И на каква мелодия ви го изчурулика?
Мой дълг е да ви кажа истината. - Няма нужда, знам я.
Той има гарант от министерството на правосъдието.
Хубава протекция. С благословия и Библия в ръка!
Ние се излагаме на опасност, за да хванем мръсници като него.
Той вече не е престъпник. Сега работи! Какво искате от него?
Благодаря ви, че дойдохте, но не идвайте повече.
Тези неща преценявам аз.
Госпожице? Полиция.
Полиция?
Сега е моментът.
Нямам цигари. Отивам да купя. - Аз ти взех.
Да изпушим по пура? - Добра идея.
Отивам да купя. - Няма смисъл, аз имам.
Фредерик загуби един облог вчера, вземете ги.
Люси... Няма кибрит, ще купя. - Вземете от дългите.
Красавице? - Да?
Знаете ли какво работя?
Жино каза, че работите с престъпници. - Точно така.
Сигурно не е много забавно. - Знаете ли как се запознах с него?
В затвора. - Той ли ви го каза?
Не, един инспектор ми го каза. - Инспектор ли?
Да, дойде в банката и ми показа полицейската си карта.
Как се казва? - Не си спомням.
Той май не харесва много Жино. - Ако дойде пак, запомнете името му.
И нито дума на Жино.
Това притеснява ли ви?
Обичам го. - И аз го обичам, но по друг начин.
Той тръгна ли си?
Е? За какво си говорихте? - За теб, разбира се.
За неща, които не ме засягат.
Всичко те засяга. - Ако ти ми ги казваш - да.
То е същото.
Притесняваш ли се да ми го кажеш? Не можем да говорим за всичко?
Не е така.
Това ми харесва. И в любовта трябва да има тайни.
Ти имаш ли тайни? - Да.
Какъв вид тайни? - Няма видове тайни.
Може би съм убила някого, може да съм омъжена в Англия...
Може би ме обичаш? - Може би.
Най-добре беше през войната, тогава печатах пропагандни брошури.
И сте рискувал, тогава сте се чувствал свободен.
Ако имах син, щях да искам да е като теб, Жино.
Жино?
Марсел?
Виж ти! Какво правиш тук? - Работя.
По какъв удар работиш? - Работя в печатница.
Знам, занасям те.
Разбрах за жена ти. Новината много ме натъжи.
Идваме от Испания. Имахме много лош период.
Сега решихме да се спрем в Монпелие.
По-добре е отколкото в Марсилия или Ница.
Ще обядваш ли с нас? - Не, нямам време.
Приятелството... Вече няма ли го?
За твое добро е. Тук съм под наблюдение.
Да, заради банката. - Банката ли?
Да, имаш хора вътре. - И мислиш, че е заради сейфа?
Постави се на мое място. - Не ти искам мястото.
Съветвам те и ти да се откажеш. - Така няма да спечелиш.
Вече спечелих, свободен съм. - Свободата без пари не струва.
Ще ти оставя адреса си. Ако си промениш мнението, намини.
У лица "Дьо фер", номер 5.
Размисли. Имаш 15 дни, за да решиш. Спомни си старото хубаво време.
Помня само кафеза, ти забрави ли го? - Не, но това е опит.
Опитът не бива да ни пречи. Повярвай ми.
Третата скорост не влиза добре. - Кой открадна тази кола?
Аз. - Ще крадеш коли, които вървят добре!
Да карам ли направо? - Не, мини както обикновено.
Винаги трябва да сме нащрек.
Двоен изход! Пак се започна.
Здравей, Жино. - Не си ли на работа?
Сега отивам. Това пристигна от префектурата.
По дяволите, няма край! - Може и да ти снемат забраната.
Надали е добра новина.
Мръсници! - Недей така, Жино.
Ние всички сме боклуци, нали Страблиджи?
Кажи, че не го мислиш.
У доволствие ли изпитвате да карате хората да говорят такива неща?
Не, искам да се отпуснеш. - Само навън ми е добре.
Къде срещна това момиче? - А вие, жена ви?
Аз задавам въпроси, а ти имаш досие. Можем да те експулсираме от града.
Търпим те в града и ще отговаряш. Къде се запозна с нея?
Дойде да поръчва картички за кръщенето на сестра й.
И ти веднага се оказа пред банката, в която тя работи.
Чаках я да излезе от работа. - Цяло щастие е за един касоразбивач
приятелката му да работи в банка. - За вас също.
Как така за мен? - Откъде да знам на първата среща?
Според вас ще обера банката й, където всички ме познават?
Виждаш ли, че ти се върти в главата? - Видяхте ли ми фиша?
Видяхте ли колко вземам? - Повече от мен.
Нормално е, аз работя.
За какво ми е да крада? - Мисля, че не можеш да се въздържиш.
Да, мислите! А аз за какво мисля? - За смъртта ми, свикнал съм.
Значи си я срещнал случайно. Животът е пълен със случайности.
Ако видиш старите си приятели, пак ли ще е по случайност?
Имам работа, имам приятелка, никого не искам да виждам.
Защо? Виждал ли си ги? - Не. Сложих кръст на миналото.
Браво. Сега подпиши показанията. - Нищо не съм направил!
Именно, възползвай се. - Никой закон не ме задължава!
Да, но законът ми позволява да те задържа 48 часа.
Изпразни си джобовете на бюрото. - Няма причина.
Напротив.
Готово.
Добър вечер. Жино тук ли е? - Не.
Не се ли е върнал? - Не, и започвам да се притеснявам.
Благодаря, лека вечер.
Баща ви се напива всяка втора вечер, а майка ви има посещения.
Най-добре за вас е да се измъкнете. Мога да ви изпратя в Лион.
Да, благодаря ви.
Свържете ме с надзорниците в Лион.
Задържали са Жино. - Как така?
Не знам по каква причина.
Отворете.
Е? - Омръзна ми!
Този път вече наистина ми омръзна! - Работата им не е да прощават.
Да, те вечно подозират. Трябва все някога да има край.
Да престанат да досаждат на хората! - Говорих с комисаря.
Районът е спокоен, а миналото ви ги притеснява. Нормално е.
И Гуатро ли? - Той се бои от вас.
Много ми се иска да е така, но не е. - Напротив, и за да си измие ръцете
иска да подпишете, че не се виждате със старите си приятели.
Пределно ясно е! Да се подпиша! Вечно трябва да се подписвам!
Не рискувате, щом не ги виждате. - А ако ги срещна случайно?
Да, но когато сте чист, винаги можете да обясните.
Защо не умрях със Софи? Нямаше да има повече проблеми.
Хайде, подпишете, за да излезете. Щом ви казвам, подпишете.
Разбира се, щом казвате.
Не се е виждал с никого.
Наблюдавайте улица "Дьо фер" 5. Денонощно.
Утре ще получим снимки на хората, които ни интересуват.
Казвам ви, че беше случайно. Зареждах бензин.
Марсел ми пъхна адреса в джоба, дори не съм го чел.
Кажете го, това не ви застрашава. - А Марсел и момчетата?
Трябва да ви оставят на мира. Въпреки всичко, ще ги затворят пак.
Но няма да съм виновен. - Гледайте ситуацията.
Искам да мога да се гледам спокойно в огледалото.
Тогава ги отбягвайте. - Това правя.
Благодаря.
Изглеждате уморен, Жино. - Не, добре съм.
Защо не отидете в родината на Люси? - Тук е моята страна.
Защо да заминава? - Човек се задушава в тази кочина!
Всичко ще се оправи, дори и страната да е "кочина", както той казва,
все още има някакво правосъдие. - Правосъдие ли?
Правосъдието е институция, която се подмазва на останалите,
на обикновения гражданин му е все едно,
но ако трябва да търсим правата си на улицата, ще го направим!
Не съм виждал някой да стачкува за благото на всички.
Не виждам защо споря. А на теб ти е смешно!
Не съм виждала лозунги с призиви за общото благо.
Не се карайте заради нас.
Приятна вечер. - Лека нощ и благодаря.
Лека нощ, красавице. - Лека нощ.
Какво ти харесва в това момиче? - Ревнуваш ли?
Не, но какво има повече от мен?
Животът е толкова хубав. Не трябва да живееш в миналото.
Без съмнение. - Би ли искал да имаш дете?
Дете ли? - Да, аз бих искала.
Съвсем малко бебе. Хубаво като теб.
В началото е съвсем малко, после расте, расте, расте...
И ще стане голямо и ще прилича на теб.
И ще го отгледаме, ще бъде щастливо, и ти ще си щастлив.
Обичам те.
Това вече е мания, драги. - Не, това е убеждение.
Внимавайте, накрая може и да създадете престъпник.
Това момче е напълно преобразено. - Да, в агънце. Какъв ангел.
Така е много лесно. Аз гледам добрата страна, у всеки я има.
Той научи занаят, работи. Мисля, че е много по-почтен
от повечето почтени хора. - Работата ми е да подозирам.
И аз бях полицай преди войната. - И не сте останал полицай?
Не, имаше толкова присъди, че реших да правя нещо по-стойностно.
И станахте надзорник? - Да, надзорник.
И дори мога да докладвам за вашите действия.
Побързайте, преди да станете за посмешище.
Добър ден. - Трябва да поговорим.
Слушам ви. - Да влезем, вътре е по-спокойно.
Току-що говорих с Гоатро.
От последния път не сте ли се виждал с Марсел и бандата му?
Сигурен ли сте? - В нищо не съм сигурен.
Това не е отговор. - Това е моят отговор.
Виждахте ли ги, да или не? - И вие ли ставате подозрителен?
Не, но трябва да съм сигурен. - Не разчитайте на мен.
Хайде, ровете се в живота ми! И още съм възпитан.
Аз залагах на доверието, а вие пресмятахте действията ми.
Искате да се издъня ли? И с гордост ще се перчите пред килията ми?
Няма да ви доставя това удоволствие. Нито на вас, нито на Гоатро!
Ще счупя главата на следващия, който ми зададе такива въпроси!
Той не го мисли в действителност. - Надявам се.
Госпожице? - Пак ли вие?
Семейството е много напрегнато. - По-добре си стойте у дома.
Видяхте ли колко е часа? Банката ще затвори след малко.
По дяволите!
Защо удря така?
Погледни го този! Той е напълно ненормален!
Хей!
Ти луд ли си?
Извинете, не знам какво ме прихвана. - Луд ли си?
Случва ми се...
Много време губите. - Той може да загуби много неща.
Дори живота си. - Това заплаха ли е?
Нещо такова. - Късно е, хайде да хапнем нещо.
Шефе?
Дойдоха и носят много тежка чанта. - Пристигаме.
Акциите са за изгаряне. - Луд ли си? Защо?
Какво да ги правим? - Каза да вземаме всичко.
Това беше много глупаво! - Щом казваш, ти си експерта.
В днешно време швейцарските франкове са дори по-изгодни от доларите.
Извикайте линейка, не искам да умре.
И не искам никакви журналисти!
Разпознаваш ли го? Това е твоя почерк.
Разбира се, че го разпознава. - Да, но е неочаквано предателство.
Жино е подъл човек, но с твоята помощ ще го пипнем.
Той ви насочи за този банков обир, нали?
Той ми даде адреса ти, за му издам постоянно пребиваване.
Достатъчно време ви дадох, свиждането свърши.
Не се бъркайте. - Престъпно е да го разпитвате сега.
Забравяте на кого говорите. - Тук не измъчваме хората. Вън.
Имате късмет, че сме в болница. - Вие също.
Добър ден, г-н комисаре. - Добър ден, Гоатро.
Докъде стигнахте? - Страблиджи ще ни падне в ръцете.
Нямаме нищо, което да води до него.
Така ли смятате? - Да.
Дойдох да ви попитам дали нямате някаква лична вражда?
Нямам причина. Смятам, че е опасен и ще го докажа.
Ще заведа приятелката му при Марсел. Ще видите, че се познават.
Което няма да докаже нищо. - Освен, че често са се събирали.
Страблиджи винаги е бил техен шеф. Негова е била идеята за този обир.
Но той не е участвал в него.
Арестувал сте го преди 10 години! Това е в миналото.
Г-н комисар, аз работя без омраза и без радост, но работя.
Да, знам. Бъдете предпазлив.
Не го изпускайте от очи. Ще ни потрябва в рамките на деня.
Нищо чудно, забравил сте фаровете. Ще заредя акумулатора до довечера.
Вие можете да наемете една кола, там дават коли под наем.
Не, ще взема колата на жена ми. Вие ще ми заредите ли акумулатора?
Успокойте се, не се нанасям у вас.
Тук е топло. - Ще кажа на Жино, че сте идвал.
Така трябва, това е дълг на добрата съпруга, въпреки, че не сте женени.
Родителите ви знаят ли за миналото на Страблиджи?
Това засяга само мен. - Както всичко, до което се докосва.
Ще минете ли през болницата? - Защо?
Нещо с Жино ли се е случило? - Не, за да видите един ранен.
Това не ме интересува.
Ще дойдете ли сама или да ви изпратя призовка?
Да бъдем приятели. В интерес и на двама ви е.
А ако кажа на директора на банката, че живеете с касоразбивач?
Това е мой дълг. Ще ви изгонят от работа.
Хубава сте, може и да се замисля. - Гуатро!
Ще те убия! Ще те убия! - Недей, Жино!
Пусни ме!
Спри, Жино!
Спри!
Оставям те, дъщеря ти ще се грижи за теб.
Закъснявам, имам спешен случай в клиниката.
До довечера. - До довечера.
Да извикам ли пожарникарите? - Не се шегувай.
Само ги изстържи малко, чудесни са. - Мислиш ли?
Жино е убил ченгето! - Какво говориш?
Тялото на инспектор Гоатро е транспортирано до моргата.
Убиецът, Жино Страблиджи, е хванат на местопрестъплението.
Благодаря ви, че дойдохте.
Господин Ракан да влезе.
Това той ли е? - Да, той е.
Разпознавате ли тези господа?
Как? Когато ни видя спря да удря! - Удряше като луд!
Да, спомням си.
Да, това за вас е незначително,
да нахълтвате в чужда собственост и да чупите колите с чук.
Удрях по колите, за да не ударя ченгето.
Клиентът ми си е излял гнева, това не е отделен инцидент.
Чупите чуждата собственост с чук. Съдът ще го вземе под внимание.
Ще взема свидетелските им показания.
Приближете се, господин Готие. Познавате ли го?
Разбира се, живеем на един етаж. Много се радваме, че го няма вече.
Продължете, господин Готие, не се притеснявайте.
Един ден той ми удари шамар. Беше неделя.
Съгласен ли сте с това? - Има ли свидетели?
Защо да лъжа? Нямам причина.
Обвинен съм в убийство на полицай, това не ви ли стига?
Трябва да разследвам целия ви живот.
Да, разследвайте.
Един ден в рейса настъпих един човек защо не се опитате да го намерите?
Момичето, което мина, свидетелства срещу Жино.
Била е в съблекалнята на банката, когато Жино е заплашил полицая.
Има и по-лошо - докладът на психиатрите.
Да, предопределен престъпник, отговорен за действията си...
Как може да си роден престъпник и да отговаряш за действията си?
Поискайте повторна експертиза.
Повторната експертиза потвърди първата.
Отидох на делото изпълнен с доверие в правосъдието, за което работех.
Искахме само смекчаващи вината обстоятелства.
Обявявам начало на заседанието. Да влезе подсъдимия.
Седнете.
Мога само да го похваля - точен, работлив.
Работеше повече от това, което се изискваше от него.
Не може да е престъпник и да е толкова отговорен в работата си.
Значи, в дългата си кариера не сте имал по-добър работник?
Имал съм добри работници, но много отдавна.
И те ли бяха убивали полицейски инспектори?
Нямам повече въпроси.
Приятелката му беше единствения свидетел на престъплението.
Тя беше пристрастна и показанията й не важеха.
Дойде и моят ред.
Господа съдебни заседатели, събудете се.
Моля ви!
Извинете, но двама от тях спяха и може да съжаляват след делото,
особено след това дело на малшанса. Страблиджи е човек без късмет.
Преди години той направи грешка, но я изкупи с 10 години от живота си.
Много обмислях показанията си, но използвах други думи.
Изказвах аргументите си безредно.
Той забрави миналото, но вие няма да го забравите, за съжаление.
Не очакваме от вас пледоария. - За съжаление.
Ние тук не съдим правосъдието! - Имам лично мнение за правосъдието.
То трябва да е справедливо, но не жестоко. Трябва да разбира.
Трябва да вземе предвид грешките и причините за тях.
Май забравяте, че подсъдимият е престъпник!
Кой не е имал желание да убие някого под въздействие на гнева си
защото са го засекли с колата или нещо друго? Всеки ден се случва.
Намирате лесни извинения.
Може, но неговото извинение е случайността.
Тя го срещна с един мъж, който на всяка цена искаше да го провали.
Нали не искате да накажем жертвата и да обвиним случайността?
Именно! Трябва да я вземете предвид и да бъдете непредубедени.
Това е всичко, което имам да кажа.
Уважаеми господин председател, господа съдебни заседатели,
когато заместник-главния прокурор призовава към справедливост,
той не винаги е убеден, че е правилно разбран.
Днес, обаче, имам това убеждение.
Няма да насочвам погледа си към подсъдимия,
а към тези млади хора, които изразяват очакванията на народа.
Той имаше талант, използваше страхотни думи.
Ще ви разкажа за един честен човек, за един великолепен баща и съпруг.
Всички роднини на жертвата бяха с най-черните си дрехи.
В тези случаи, опечалените играят много важна роля.
Гоатро стана най-примерния и най-смелия полицай във Франция,
а Жино - в най-хладнокръвния убиец. Всичко беше ясно.
Господа съдебни заседатели, зная, че обявявайки се
против смекчаващите вината обстоятелства,
ви приканвам да отсъдите най-тежката присъда.
Правя го с тъга, имайки предвид естеството й,
но с твърдото си убеждение за изпълнен дълг.
Тази реч отне много от възможностите на адвокатката на Жино.
Уважаеми господин председател, господа съдебни заседатели,
от два дни слушаме за рецидивиста Жино Страблиджи и за миналото му.
И аз мога да ви разкажа за тези 10 години затвор.
Тежки години, изпълнени с мърсотия, храна, която не става и за кучета,
ненавист от страна на пазачите, обиди!
Една бавна деградация на човека и достойнството му.
Някои нейни думи все още ме преследват.
Периодично, и по тъжен начин, вестниците споменават за затворите,
и все по-честите самоубийствата в тях, с бунтовете, плод на безнадеждност,
системно подклаждана от една система в упадък.
Същата система, която не желае да разбули истинският виновник
за тази трагедия - този полицай, по-скоро вманиачен, отколкото лош.
Зам.-главния прокурор ни изложи възгледите си за смъртната присъда,
а няма от какво да се гордеем!
Ние сме французи, а това средство за мъчения
приравнява страната ни със слабо развитите страни.
Но Франция има претенцията да бъде светла и водеща страна!
Тишина или ще опразня залата!
Уважаеми господин председател, както казваше Паскал...
Помня, че председателят си драскаше, а един заседател пак беше заспал.
Господа съдебни заседатели, ето ни днес отново
в сянката на гилотина, изправена от зам.-главен прокурор.
Но какво иска той от вас? Иска да извикате палача,
който ще хване отсечената глава на този човек
и ще я хвърли в коша.
Не ставайте съучастници на това престъпление.
Не правете срама още по-голям.
Подсъдими, какво ще добавите в своя защита?
Нищо.
Късният час ми напомняше за театрално представление.
Жино беше осъден на смърт. Още не можех да повярвам.
Елате, не стойте тук.
Хайде, ела.
Три месеца изминаха и жалбата беше отхвърлена.
Оставаше ни само Президента на републиката.
Поискай аудиенция при президента. - На какво основание?
За Жино ли? - Да.
Какво мога да направя? - Нищо не можеш да направиш.
Тя го обича. - Млада е, ще го забрави.
Жермен? Би ли му дал дъщеря си?
Нямам какво да давам или да вземам.
Животът се грижи за това.
Адвокатката се върна от аудиенцията.
Трябваше да получим становище за помилването в следващите 72 часа.
Нямахме търпение да го получим, но ни беше и страх.
Търсят ви от министерството. - Ало? Да, аз съм.
Добре. Разбрано.
Моите уважения, г-н директоре.
Търся адвокат Бодар. - Да, аз съм. Какво има?
Благодаря.
Не отивайте, моля ви. Не отивайте.
Молбата ви за помилване е отхвърлена.
Бъдете смел.
Сине мой, желаете ли да се обърнете към вярата?
Не, благодаря ви, господине.
Страх ме е.
Искате ли да пишете на някого от семейството си?
Искате ли да признаете нещо пред правосъдието?
... а зад всичко това видях онова нещо -
една машина, която убива.
Превод и субтитри АНЕЛИЯ ДИМИТРОВА