Какво ще пиеш? - Бира.
Има само "Чанго". Топла като пикня. - Точно моята марка.
Добра е. Най-хубавата бира, която съм пил.
Всъщност... - Някой иска ли нещо?
Аз просто се радвам, че съм жив.
Бях през няколко града оттук, в Сарагоса.
Влязох в един бар. Сервират бира.
Не добра като тук, но почти толкова.
Няма да повярвате какво видях.
Седях си там самичък.
В онзи бар, обаче, беше пълно с отрепки.
Не като това заведение тук.
От най-гадните, казвам ви. Истински разбойници.
Та, седях си сам. Аз така обичам.
Междувременно далаверите се въртят.
Не че чак толкова бият на очи, да речеш, но не и съвсем тайно.
И както си седя...
...в бара влиза най-грамадният мексиканец, дето съм виждал.
Влиза си, сякаш заведението е негово.
Хората вътре не знаят как да реагират.
Но тъй или иначе, той е вече там.
Тъмен беше.
Не искам да кажа мургав. Бе някак различно.
Сякаш постоянно се движеше в сянка.
С всяка стъпка, която правеше към светлината,
очакваш лицето му да се освети, но не.
Като че светлината помръкваше заради него.
Прилича ми на фантасмагория.
Сяда тоя човек на бара.
Поръчва си сода и повече не продумва.
Сода ли? - Не му се заглеждах в питието.
Беше ми по-интересно онова, което носеше.
Някакъв калъф, тежък изглеждаше.
Положи го до себе си, сякаш бе момичето му.
Внезапно негодникът проговори.
Надали се е пошегувал, защото барманът се притесни.
Особено като спомена...
Каза нещо такова...
"Бачкай" или..."Бучо".
Да, точно това беше. Бучо!
Барманът направо побесня.
Някои от ония тъмни типове... Не като тия момчета,
а истински боклуци, също се ядосаха.
Взеха да вадят патлаци и ножове и стана една...
Непознатият скочи от стола си
и се озова в средата на салона заедно с калъфа.
Не знам как калъфът за миг се отвори
и той извади отвътре грамаден пистолет, същинско оръдие.
Клиентът винаги е крив
Това бе само началото.
И ти остана там? Не притича ли да се скриеш?
Бях се парализирал.
Можех само да седя и да гледам.
В бара забушува истински тайфун. Невероятна гледка.
Отрепките една след друга си намираха заслужената смърт.
Ама те не бяха свестни хора като тия тук. Нищо подобно.
Онези бяха лайна от световна класа.
Намериха каквото си търсеха.
Бе настъпил Страшният съд.
Той грабна един от тях - единственият още жив.
Започна да измъква сведения от него.
По шепота разбрах, че оня си изпя всичко.
Издаде си майчиното мляко. Всичко си каза на непознатия.
Всичко ли?
Я дай една чиста чаша. Тая е мръсна.
Майната ти.
По-чиста от тая нямам.
В този миг неочаквано, без никакво предупреждение,
непознатият се извъртя бързо и погледът му попадна на мен!
Видя ли лицето му? - Лицето му? Не.
Само очите.
И не ти стори нищо? - Не.
Извърна се към оня на пода.
Непознатият го застреля.
После отиде при бармана, плати и си тръгна.
Значи барманът оцеля?
Барманите никога не ги убиват.
Обаче...
Като стигна до вратата...
Не, приятел. Барманът си изпати най-зле от всички.
Заповядай. Заведението черпи.
Ако си спомниш лицето му.
Благодаря, но не. Аз ще си обирам крушите.
Струва ми се, че той насам тръгна.
Благодаря, момчета. Да се пазите!
АНТОНИО БАНДЕРАС
ХОАКИМ ДЕ АЛМЕЙДА
Д Е С П Е Р А Д О
САЛМА ХАЙЕК
СТИЙВ БУШЕМИ
ЧИЙЧ МАРИН
КУЕНТИН ТАРАНТИНО
Музика ЛОС ЛОБОС
Монтаж РОБЪРТ РОДРИГЕС
Оператор ГИЙЕРМО НАВАРО
Сценарист, продуцент и режисьор РОБЪРТ РОДРИГЕС
Кой е? - Твоят единствен приятел.
Не мислиш ли, че си прекалено предпазлив?
Един ден ще го натиснеш по-силно и ще ти пръсне мозъка.
Какво искаш?
Той е там.
Споменах името му и те настръхнаха.
Бучо е там?
Отначало изобщо не ми обръщаха внимание,
но щом го споменах, наостриха уши.
Изведнъж силно се заинтересуваха от теб.
Поднесох им хубава и драматична история.
Колко драматична? - Доста.
Че си грамаден мексиканец.
Преувеличих, но те се хванаха. Нажълтиха гащите.
Къде да го търся?
Бар "Тараско"е добро начало.
Не прави касапница като последния път.
Не бях виновен аз. - Естествено.
Те започнаха. - Все едно.
Бучо има куп бандити, но без тях е мъртъв.
Спести си куршумите.
Държиш се, сякаш си по-големият ми брат.
Чувствам, че нося отговорност за теб.
Ще те попитам нещо. - Какво?
Какво ще стане, когато той умре?
Когато Бучо умре, всичко свършва.
Той е последният.
Ще си се разплатил. Ще бъдеш ли доволен тогава?
Така мисля. - Надявам се.
Не ми понасят вече тия неща.
Никога не са ти понасяли.
Нито пък на теб.
Защо е това ярко осветление?
Бучо, звънях в бар "Оро Верде" в Сарагоса.
Никой не отговаря.
Съобщи ми, ако научиш нещо.
Искам повишено внимание при операциите.
Да се проверяват дори редовните клиенти.
Ще имам грижата.
Готова ли е колата ми? Колко да чакам?
Върнах я. - Сам щях да си я направя досега.
Кой е този? - Племенникът на сестра ми.
Търси работа и реших да ти покажа какво може.
Що за проверка е да се бие срещу Пипон?
Ако не бие Кристос, не ми трябва. Кристос, влизай.
Пипон, ти се махай.
Дотук нищо не показва.
Това вече е по-добре.
Няма вече танци за него.
Кристос беше дотук.
Ето какво искам от теб. Вземи още мъже
да пазят около "Тараско" и "Ла Астека".
Колумбийците не вярват, че ще се справя. Все ни следят.
Ами той?
Да му гипсират крака, става наш човек.
Колко прави в долари?
18 хиляди долара.
Мамка му!
Да му платим ли... или да го убием?
Ще остане повече за нас.
Трябва да правя вноска за къщата.
Убиваме го.
Какво още?
Извинете, но аз съм работила в бар
и знам какво е да се обслужват клиенти.
Обслужването тук е под всякаква критика.
За какво говориш? - За какво ли?
Къде е нашият сервитьор?
Още ли е в тоалетната?
Не дойде да попита искаме ли още нещо.
Не донесе и сметката, която поискахме, за да се махнем.
Това ви е достатъчно. И не се надявайте на бакшиш.
Ако си така груба, няма да те поканя на среща.
А бирата ви е като пикня. - Знаем си.
Нали пикаем в нея! - И не само това!
Лоша бира, лошо обслужване. Като са глупави да влизат тук...
Две бири. Това е за теб.
Един момент.
Исках да видя китарата.
Ти свириш ли? - Да, а ти?
Малко.
Изсвири нещо.
Не точно сега.
Китарата е на татко, но той не свири вече.
Няма работа за китаристи. Той само гледа телевизия.
Съжалявам да го чуя.
И без това не беше добър.
Аз ще съм много по-добър. Чуй.
Отпусни пръстите.
Ето така.
Разбра ли ме?
Не стягай ръката.
Как го правиш?
Подай китарата.
Забрави тази ръка.
Ако искаш да станеш по-бърз, ето я тайната.
Схвана ли го?
Упражнявай това всеки ден.
По цял ден.
Другия път ще ти покажа как да свириш мелодия,
като използваш наученото.
Упражнявай се.
Дошли са двама смотаняци.
Това ми напомня един виц.
Един влиза в бар, отива при бармана и му казва:
"Барман, предлагам ти облог.
Обзалагам се на 300 долара, че мога да пикая в оная чаша,
без нито капка да падне навън."
Барманът поглежда чашата. А тя е на 3 метра разстояние.
Казва на оня: "Басираш се с мен на 300 долара,
че ще се изпикаеш в чашата, без да капнеш нито капка навън?"
Клиентът потвърждава.
Барманът приема облога.
Онзи е доволен. Вади си оная работа
Мисли си за чашата, а в същото време за пишката си.
Чаша-пишка, чаша-пишка...
Тогава пуща крана.
И взема, че опикава всичко наоколо. Опикава бара.
Опикава столовете, пода, телефона.
Опикава и бармана!
Пикае навсякъде, освен в пустата чаша.
Барманът се смее с цяло гърло, спечелил е 300 долара.
По лицето му се стича пикня.
Казва на оня: "Абе идиот, уцели навсякъде, само не чашата.
Дължиш ми 300 долара. Това е."
Клиентът отговаря: "Извини ме за секунда."
Отива в дъното на бара.
Там някакви играят билярд и той се спира при тях.
После се връща на бара и си плаща 300 долара.
Барманът го пита: "Защо се хилиш? Изгуби 300 долара."
А оня му казва: "Виждаш ли момчетата там?
Обзаложих се с тях на по 500 долара,
че ще опикая бара ти, пода, телефона, че и теб,
а ти не само няма да се ядосаш, а ще се радваш."
Много смешно, а?
"Ще се радваш."
Познай какво стана.
Той не мина през проверката.
Ти обаче я издържа.
Аз си го знаех, защото с Буко се познаваме отдавна.
А с тоя днес се видях за пръв път.
Сръчно го направи, впрочем.
Хубаво е, че изпипваш детайлите.
Без грешка беше. Страхотно. Води ме.
Не работи
Тук ли да вляза?
Ама че гадост!
Какво искаш?
Търся работа.
Тук няма работа. - Ясно.
А нещо за пиене? - Има ли нещо в калъфа?
Какво е? - Китарата ми.
Не искаш ли да ме чуеш как свиря?
Само искаме да погледнем в калъфа.
Ако е както казваш, пий на воля.
Обясних ви, музикант съм. Това е китарата ми.
Не го пипай! Махнете го оттам!
Побързай.
Здрасти, как си?
Какво има вътре? - Китара.
Китара, разбира се.
Чухме за калъф, пълен с оръжие.
Трябваше да проверим. - Разбирам.
Това е той!
Ами да. Аз съм.
Нямам нищо против вас. Не се бъркайте.
Търся само човек на име...
Не още!
Какво става навън?!
Това сега ли се случва?
Пази го! - Какво става?
Твои приятели ли са?
Аз изобщо нямам представа какво става!
Не ме улучи!
Ставай.
Ела насам.
Търся човек, който се нарича "Бучо".
Това е всичко. Но вие избрахте тежкия път.
Чуй ме. Не искам да те убивам.
Само искам да ме заведеш при него. Разбра ли?
Искаше да ме гръмнеш в гърба?
Ако искаш да си вървиш... върви.
Ако искаш да останеш - кротувай.
Мамицата ти!
И какво стана сега?
Нека аз ти нося книгите, маце.
Парите още са тук. Също и куриерът.
Куриерът лежи на пода с 3 куршума в главата.
Сигурно Таво го е застрелял. - Къде е Таво?
Таво е навън, шефе.
Къде? - През две пресечки.
Да дойде. Да обясни как е станало.
Той е мъртъв, шефе.
Едно е ясно, шефе.
Който го е направил, не е искал парите.
Искал е мен.
Търся Бучо. М.
Чул си за един с калъф от китара, пълен с оръжия.
Празни приказки, нищо повече.
Не виждате ли, че е затворено, мамка ви!
Трябва да го намерим. Колумбийците ни следят.
Намери го бързо. - Вече е напуснал града.
Той знае, че съм тук. Никъде няма да иде.
Къде съм? - В кафенето на книжарницата.
Какво си ми дала? - Болкоуспокояващи. Оперирам те.
Къде са хората? - Затворих по-рано.
И без това никой не идва.
Защо? - Никой не чете.
Всички тези книги твои ли са?
Мои са.
Родителите ми починаха. Оставиха ми сградата и малко пари.
Жилището ми е горе.
А защо книжарница? - В града никога не е имало.
И на мен ми хрумна тая гениална идея.
Всъщност ти знаеш ли какво правиш?
Защо иначе имам книжарница?
Няма ли болница?
Не ти трябва да попадаш в болница тук.
Няма да си намериш работа в този град.
Какво? - С китарата.
Тук никой не наема музиканти.
Знам.
Разнасям я, за да свалям момичета.
Стига вече!
Виждаш ли този куршум? - Виждам го.
На него е било написано името ти.
Ти дори не ми знаеш името. - Така е.
Не ти знам името.
Пушиш ли?
Изобщо не.
Благодаря. - Дължах ти го,
след като ми спаси живота.
Пийни още две. - Какво е това?
Болкоуспокояващи.
Гореща вода.
Какво правиш с мен?! Луда ли си?!
Спокойно. Ето, това е студената вода.
Сега по-добре ли е?
Започвам да те шия.
Разкарай се.
Знам кой си. - Сериозно?
Ти си онзи, за когото целият град говори.
Убиваш наркотърговци. - Търся Бучо. Познаваш ли го?
Не си мисли, че сам ще се справиш с Бучо.
Значи го познаваш? - Да.
Мога да се обадя на приятели. Задължени са ми.
Не се оплаквай, че е крив, защото все мърдаше.
Този е по-грозен. Кой го е правил?
Аз, много отдавна.
Дори не искам да знам какво е това.
Спасявало ми е живота неведнъж.
Мога да ти го подаря. - Не, благодаря.
Добре съм си без него.
Ще ми помогнеш ли?
Едва ли мога да ти помогна.
Ще си оставя тук нещата за малко.
Мога да ти се доверя, нали? - Да.
Къде ще ходиш? - На църква.
Защо? - Да си изповядам греховете.
Аз съм грешник. - Знам.
Аз благодарих ли ти? - Не, не си.
Ще го направя.
Какво ще кажеш?
Стъклата, калниците и капакът са бронирани.
Както ти искаше.
Днес има само едно прибиране на пари в Хидалго.
Там не припарвайте.
Навсякъде другаде претърсете и го намерете.
Ще ида с моята кола. - Тази за това я купих!
Ако срещнете непознат, убийте го. Не мога да рискувам повече.
Стъклото на люка също е бронирано. Действа като щит.
Виж го само тоя.
Действа. Вървете сега и го хванете.
Вземи и нея. Всяка помощ ще ти е добре дошла.
Върви и ти.
Благослови ме, отче, защото убих мнозина.
Без майтап!
Чух, че си опразнил бар "Тараско".
Браво. Всички наемни убийци са по дирите ти.
Неизбежно беше. - Казах без повече касапници.
Обясних ти, Бучо е последният. С него приключвам.
Не, аз приключвам. Убиха любимата ти.
После ти простреляха ръката. Две точки.
Осъзнай се. За това разплата няма.
Оттегли се.
Повярвай, на тази битка няма да й видиш края.
Какво искаш да кажеш?
Проверих Бучо. С него по-добре да си нямаш работа.
Довери ми се. - Не мога да не го убия.
Добре, не ти се живее дълго. Но на мен - да.
Не ме търси за помощ.
Повикай Кампа и Кино. Те са ненормалните.
Нужен си ми ти! - Това време свърши.
Почакай! - Успех. Дано не те убият.
Изповед ли искате?
После, Отче. След това, дето ще върша, право за тук съм.
Не ти се обадих по-рано за това, защото мога сам да се справя.
Да, той няма къде да иде.
Хората ми в момента го издирват.
Наел си човек? Откога е тук?
Кой е той?
Какво ти става? Сами ще се оправим.
Тоя само ще направи поразии и ще вдигне шумотевица.
Как изглежда твоят човек?
Трябва да знам, за да не сбъркат да го убият.
Да, другия път ще се обадя веднага, но ние се справяме...
Кой е номерът на телефона в колата?
Тъпаци, кой е номерът на телефона там?!
Колата е нова, шефе.
Кой е шибаният номер на телефона в колата?!
Какво правиш? Разкарай се.
Не ме оставяй така. Имам нужда от теб.
Пак я сънувах. - И какво от това?
Изслушай ме!
Ти си прав.
Напълно си прав.
Май трябва да се откажа. - Най-после разумът говори у теб,
защото така няма да оцелееш дълго.
Пак съм аз. Как изглежда твоят човек?
Просто да знам, за да не се объркват хората ми.
Тъмнокос и мургав. За това и сам се сетих.
Може ли повече подробности?
Има татуировка на гърдите?
Татуировка на жена?
Какво още? Какво му е оръжието?
Хвърля ножове...
И има монети за телефон, за да ти докладва.
Това е достатъчно. Благодаря.
Няма да му се пречкаме.
Ето за какво ти говорех. Нашите хора ни следят.
Правят ни проверки.
Негодници! Върви го намери!
Кого да намеря? Друг няма!
Техен човек е, но не признават, че са ти вдигнали мерника.
Не, има някой друг. Искам да го намериш незабавно!
Кой друг? Китаристът?
Той е легенда.
Ти не си вярващ. Това ще те съсипе.
Идвам с теб. Сам нищо няма да свършиш.
А става дума за моя живот.
Приятелче! Защо не се упражняваш?
Казах ти - всеки ден и по цял ден.
С тази китара не мога да свиря.
Ела. - Къде отиваш?
Да си взема моята китара.
Ще те почакам. - Тук е, наблизо.
Какво има там? - Китарата ми.
Искам да ти покажа, че съм се упражнявал.
Глупаво хлапе!
Стой тук. Трябва да бъда сам.
Виждаш ли? Китарата ми пристига.
С тази вече мога да свиря.
Не си го и помисляй.
Дай китарата. Дай я тук!
Махайте се.
Това китарата на баща ти ли е? Затова ли той не работи?
Разменят китари на 2-3 дни. - Ти какво печелиш?
Татко може да не работи и да гледа телевизия.
Крият го навсякъде - по колички, в църквата, в магазини.
Питай Каролина, ще ти каже. И тя върши същото.
Какво му каза? - На кого?
Работиш за него, нали? - За никого не работя.
Искам да знам какво му каза! - Нищо! За какво говориш?!
Казала си, че съм в църквата!
Нищо не съм казала! - Погледни ме!
Ти го прикриваш! - Не!
Иначе щях да му кажа, че си тук!
Не искаш той да умре. - Не искам никой да умре.
Разбери, да го убиеш не е разрешение!
Да ти кажа ли какво разбирам? Че не си по-добра от него.
И ти си същият боклук!
Всеки може да бъде купен. - Не всеки.
Нима ти си безгрешен?
Някой идва и оставя нещо в книжарницата ми.
Друг го прибира. Давам пространство под наем.
Колко?! - Задната стая.
Колко ти плаща?
50 000 долара годишно.
В брой.
На какво приличаш отново?! Ела тук.
Лягай на щанда.
Не мога да оставя книжарницата да фалира.
А от нея нищо не печеля.
Един ден влезе Бучо с чанта, пълна с пари.
Каза ми: "Вземи ги, Каролина, и си върши работата.
Ще ти плащам 50 хиляди на година."
Използват законния бизнес в града като прикритие.
С част от парите поддържам книжарницата.
Останалите скътвах с мисълта,
че ако някой ден стане напечено, ще имам пари да замина.
Само че не мога да замина.
Влезеш ли веднъж в играта, излизане няма.
Току-що убиха човека, който ми беше повече от брат.
Вече не мога да се откажа от онова, което трябва да сторя.
Имаш ли нужда от помощ?
Не. Само се опитвах да преместя касата.
И без това ми трябваше нова.
Какво те води тук? - Вече не се отбивам често, нали?
Как я караш? - Добре.
Бизнесът върви ли? - Върви.
Колкото може да се очаква.
Казах ти за книжарниците...
Не и в този град.
А ти как си?
Търся човек, който заплашва бизнеса ни.
Сигурно си чула какво стана в бара. - Да, имало стрелба.
Да си виждала някой, който изглежда...
Подозрителен?
Не.
Човекът, за когото говоря, очевидно е опасен.
Не искам от теб да се изправиш срещу него.
Но ако го видиш, ще ми съобщиш, нали?
То се знае.
В края на краищата...
Не бива да се допускат повече престрелки.
Само че не съм го виждала.
Ти не би ме излъгала, нали, Каролина?
Голяма бъркотия е при теб.
Трябва да оправя тук.
Благодаря за кафето. Обади ми се.
Ако го видя, непременно ще се обадя.
Това той ли беше? - Да. Но не прави нищо сега.
Ще убият и двама ни, а не ми се умира заради теб.
Дръпни се от прозореца.
Този шев не стана лош.
Почти прав е.
Защо не му каза, че съм тук?
Не знам.
Знам, ти го мислиш за ужасен човек.
Той е такъв, миличка.
Не чак толкова. Има си добра страна.
И това е единственото, което може да го спаси.
Какво е това? - Беше за теб.
Беше? Не е ли вече за мен?
Добре, твоя е.
Не ти взех калъф, защото вече си имаш.
Красива е. Благодаря ти.
Може би ще махнеш оръжията и ще сложиш китарата?
Може би.
Изсвири нещо. - Не.
Чакай, ще ти помогна.
Извинявай. - Няма нищо.
Не, вече не мога да свиря.
Защо? - Ами виж ми ръката...
Не мога. - Ще импровизираме.
Ти свириш ли?
Малко.
Това дори не е нота.
Чакай да ти покажа. Постави си пръстите тук.
Така ли?
Мемо, той е в книжарницата.
Да, сигурен съм.
Провери все пак.
Ако е там и тя го крие, убий ги и двамата.
Нека изглежда като нещастен случай.
Запали книжарницата.
Бързо, да бягаме!
Побързай!
Вземи пистолета!
Само да си взема чантата. - Майната й.
Чудесно изглеждаш.
Къде отиваме? - Към предната врата. Дръж.
Какво правиш?! - Хайде, да се махаме оттук!
Хайде, давай!
Скачай!
Искрено съжалявам, Каролина.
Това е той.
Бучо ли е това?
Мога да го застрелям оттук.
Мръсник!
Глупав левак!
Няма ги вътре. Какво да правим сега?
Не ме слушаш какво ти говоря! - Не е вярно!
Какво правиш? Застреляй го!
В тая книжарница беше целият ми живот.
Не разбираш ли? Той ще ме убие!
Какво ти става? Имаше идеална възможност!
Какво те прихвана? Защо не го застреля?
Хайде! Идвай!
Почакай малко.
Едно е да не намерите някой, който бяга из града
и може да се скрие навсякъде. Това го разбирам.
Но другото не разбирам.
Как не можете да пипнете човек, като знаете къде е?
Карате из града, виждате непознат и го застрелвате.
Нима това е трудно?
Погледнете там.
Тоя не го познавам.
Никога не съм го виждал.
Има оръжие!
Сигурно е той.
Нима е трудно?
Ето колко е просто.
Кои са тия? Никога не съм ги виждал.
Нима е трудно?
Ще се справиш ли или всичко сам да върша?
Ще се справя.
Ами да, иначе прав умираш.
Вземи моята кола. Затова съм я купил!
Замира, ти стой тук. Искам можещи хора край мен.
Побързай!
Не съм бил винаги такъв.
Сама виждам.
Бях музикант.
Добър ли беше? - Приличен.
Простреляха ми ръката.
Разбираш ли...
По-лесно е да натискаш спусъка, отколкото да свириш.
Да рушиш е по-лесно, отколкото да създаваш.
Убиха жената, която обичах.
Съсипаха живота ми.
Ето какво сториха хората на Бучо.
Защо не уби Бучо?
Ето какъв е планът.
Можеш да се измъкнеш, без да се налага да го убивам.
Имаш пари. - Нямам никакви пари.
Какво? - Отидоха.
Бях ги скрила в книгите. Изгоряха.
Нищо нямам вече. Нищичко.
Защо не се обадиш на приятелите си?
Кампа.
Кино.
Те ще срутят града, а Бучо ще се измъкне. Не става.
За теб може да не е важно,
но той ще ме преследва накрай света, додето ме убие.
Важно е за мен.
Кампа?
Кино там ли е?
Колко скоро можете да дойдете в Санта Сесилия? Ще ви чакам.
Благодаря.
Донесете си китарите.
Църковен автобус
Дай ми сила да бъда какъвто бях.
И ми прости за това, което съм сега.
Пак се събрахме.
Да посвирим.
Прикрий се!
Излезте. Замърсявате помещението.
Не съм сигурна, че това е мястото. - Това е мястото.
Ще вляза с теб.
Какво правиш тук?!
Мислех, че търся самия дявол.
А това през цялото време е бил родният ми брат.
Не знаех, че това си ти, Сесар. - Открих го едва тази сутрин.
Заслужаваш ей сега да те убия.
Ти ме опозори.
Не си стока, но не очаквах да стигнеш дотук.
Значи братчето ми е дошло да ме поучава.
Да ме учи кое е добро и кое лошо.
Ти си китарист.
Защо изби хората ми и ми съсипа бизнеса?!
Те убиха моята любима. - А ти уби тях. Какво още?
Нямам за цел да убивам невинни. - Само ги купуваш.
Убиваш ги чак когато вече не ти трябват.
Не е ли сега тя твоята любима?
Когато отнемем нещо, ние го заменяме с друго.
А нея си я бива. Повярвай ми,знам го.
Жалко за книжарницата. Казвах ти, че зле ще свърши.
Ако знаех, че спиш с брат ми, друго щеше да е.
Сесар, научих се да чета в очите на хората.
И какво прочете в моите?
Поражение, братко.
Погледни себе си.
Дошъл си тук да ме убиеш.
Татко вече не би се гордял с теб.
Беше малкият му китарист. Неговият музикант.
А сега си боклук като мен!
Искаш да ме убиеш? Ще ти кажа нещо.
Ти вече си ме убил!
Горе ръцете, братле!
Да си вървим. - Горе ръцете!
Не позволявам да се правиш на герой,
докато наказвам Каролина, задето ме предаде.
Нека направя това, и сме квит. Започваме на чисто.
Ти изби хората ми. Станалото - станало.
И без това съм бита карта.
Ала сега ще убия Каролина.
А ти ще гледаш.
Сбогом, Каролина.
Всеки, когото съм убил, е бил нечий баща...
нечий син...
нечий брат.
Упражнявай се.
Къде отиваш?
Не знам.
Аз благодарих ли ти?
Ще го направя.
Искам да ми благодариш веднага.
Благодаря ти.
За всеки случай.
Има много път до следващия град.
Превод и субтитри НАДЯ БАЕВА
Редактор ГЕОРГИ ДОКОВ