Панамският канал
Французите се опитали да построят канал тук преди американците.
Всяка седмица 500 работници умирали от малария и жълта треска.
Нямало къде да погребват труповете,
а и кръстовете щели да обезсърчават живите.
Затова купили тонове оцет от Куба,
запечатали по един труп във всеки варел
и ги продавали като препарати из цяла Европа.
Това станал основният им приход.
Тук винаги са възприемали по особен начин както парите,
така и смъртта.
1 ноември, 18:00 ч.
Както може би сте чули, тази вечер се очаква ураган.
Но рейнджърите не чакат хубаво време.
Рейнджърите не чакат слънчеви дни.
Рейнджърите са обучени да действат и при най-лошите условия
и да ги обръщат срещу врага.
Всички разполагате с автомат, пистолет и една фосфорна граната.
Намирате се в реална ситуация, затова обезопасете оръжията,
за да не станете евнуси без време.
Сборният пункт е бункер на 2 км северно от десантната зона.
Ще се разделите на групи по двама.
Във всеки отсек има по 20 цели.
Победител е този, който пръв ги обезвреди и достигне сборния пункт.
Ако нещо се закучи, взривете гранатата.
Аз ще ви наблюдавам
и ако видя, че някой се мотае,
кълна се, че ще плува в канала!
П Ъ Р В И Ч Н О
17 часа по-късно
2 ноември (Денят на мъртвите)
Къде е бил сборният пункт? - На 2 км в долината.
На учение ли са били? Кога са ги чакали?
Изгубили са връзка преди 6 часа.
Полк. Стайлс, това нищо не значи при подобна буря.
Може просто да са се забавили.
Не ги виждам.
Ще трябва да направя нов заход.
Чакай, нека огледам от твоята страна.
Ето един... Не, двама. Май носи някого. Ранен ли е?
Да се спуснем.
Какво става?
Един друг ли се стрелят?
Боже, избиват се! Бързо, приземи хеликоптера!
Има силно кръвотечение. Изпомпай кръвта.
Пуснете ме!
Излизате със сержанта и 6-има войници на учение,
а се връщате с няколко по-малко.
С 4-има, да бъдем точни.
Къде са?
Мечтай си.
Капитане,
ако не измъкнете истината, от Вашингтон ще ни направят луди.
Какво написа?
''Ще говоря само с рейнджър, който не е от базата.''
Тактически ход, нищо повече.
Познавам подходящ човек.
Убедена съм, че ще се справя. - Аз не съм.
Господи!
Десет, девет, осем, седем, шест, пет, четири, три, две, едно.
Ало? - Том, цял ден те издирвам.
Бушува ураган, всичко е затворено.
Ела на карнавала, Томи! - Тя се казва Габриела.
Иска да се запознае с теб. - Ще танцуваме самба! Ще дойда.
Мисли му, ако не се появиш!
Том? Да не си пиян? - Нищо подобно.
Когато заподозрем, че трафикант е подкупил агент,
правим проверка. Нищо лично. - Заловен от мен наркобарон ме топи,
вие му вярвате, а не било лично?! - Сигурна съм, че си чист.
До седмица се връщаш на работа. - Но всички ще си имат едно на ум.
В царството на кокаина всичко е доверие,
а аз го загубих, благодарение на вас. Момент.
Том, Бил е. Ела тук. - Къде?
В Клейтън, възможно най-скоро.
Случи се нещо лошо. - Добре ли си?
Не.
Имам нужда от помощта ти.
Сър, това е напълно нетрадиционно. Той дори не е военен.
Влизайте.
Бил е военен. Не го бях виждал от години.
Бил е военен, и още как.
Служил е тук, познава добре територията.
Най-големият спец по разпитите, когото познавам.
Бърка ти в мозъка, без да се усетиш. - А защо е напуснал армията?
Не знам и не ме интересува. - Ако не е военен, не е официално.
Значи ще е неофициално, кап. Озборн. - Добър вечер, сър.
От това по-неофициално няма накъде.
Как си, Бил? - Кофти.
А ти? - Мокър. Как ти е коляното?
Бездруго нямаше да стана генерал. - Майната им. Защо съм тук?
И аз това се чудя, сър. Джулия Озборн, военна полиция.
Имам ли вид на ''сър''? - Не бих казала, сър.
Озборн е нашият следовател. - А аз ти изземвам функциите.
Какви чувства пораждам? - Отявлена враждебност.
Преди ураганът да се разрази, отмених всички учения без едно.
Шестима рейнджъри и командирът им излязоха в джунглата.
Трима изчезнаха, плюс сержанта. - Кажи ми, че не е Уест.
Познавате сержант Уест, сър? - Беше наш командир.
Това е голяма чест.
Той е лицето на модерната армия. - В която аз вече не служа.
Трябвало е да ги вземат в 18:30. - Проблемът е, че 3-ма ги няма?
Не, проблемът е, че един е мъртъв, другият - ранен,
а третият отказва да говори.
Същият е стрелял по убития. - Затова е убит.
Сержант Мюлер падна пред очите ми.
Ако се разчуе, че използваш цивилен, командването ще те разкатае.
Затова ще го пазим в тайна. Ще докладваш на Озборн.
Нека тя да го разпитва. - Идеята е добра, сър.
Капитане, извинете ни за момент.
Озборн е кадърна, но няма достатъчно опит.
Хлапето поиска да го разпитва рейнджър, когото не познава - ти.
Ако беше поискал кораб, щяхте ли да му го дадете?
Нещо не ми е ясно. ЦРУ и ФБР замесени ли са?
Не пряко. - В смисъл?
Тук имаше един отряд и...
И какво, Бил? Изплюй камъчето.
Разрешете да доложа, сър. - Ако пак ме наречеш ''сър'',
ще се разкрещя.
Знам кой сте. Разследват ви за взимане на подкуп.
По подозрение за взимане на подкуп.
Нека се изразяваме ясно.
Не съм съгласна да се намесвате. - Първо, нямаш избор.
Второ, никога не съм взимал подкуп и трето,
все още съм малко пиян, така че ако пропусна увертюрата
и направо ти налетя, недей да се обиждаш.
Сержант Реймънд Дънбар и мл. лейт. Ливай Кендъл.
Кой идиот би си кръстил детето Ливай?
Генерал Джонатан Кендъл, началник щаб.
Явно Бил е пропуснал да ми спомене.
Кендъл младши ще е в безсъзнание поне още час. Ще говорим с Дънбар.
Преместете го от стаята за разпит. - Защо?
Защото стаите за разпит имат склонност да притесняват хората.
Сладур ли е? - Моля?
Дънбар сладур ли е?
Ако ще си правите майтап... - Красавец ли е?
Самоуверен ли е? В очите ли те гледа или в пода?
Хармонично развитото тяло говори за охолно детство.
Това са важни въпроси, които разкриват характера му.
Затова загърби предразсъдъците си и ми кажи дали е сладур.
Да, сър. - Благодаря.
Ще те уведомя за резултата.
Агент Харди, ако се стигне до дело, някой ще трябва да свидетелства.
А с вашето колоритно минало, показанията ви не струват и петак.
Не мога да се отърва от вас, но и вие няма да се отървете от мен.
Добре. Ще играеш ролята на лошото ченге.
Ще ти дам сигнал, като си почеша носа.
А не топките?
И двете. Намират ли ви се понички? - За 2 ч. разпит не обели и дума.
Пробва ли да го ръгаш с прът? - Методът не ми е познат.
На бас, че ще проговори до 3 минути.
Десетарка. Без да споменавам, че съм рейнджър.
Моля.
Сержант Дънбар, добър вечер.
Аз съм Том Харди. Вече познавате надъханата капитан Озборн.
Разбрах, че сте имали неприятности и отказвате да говорите.
Сигурно сте уморен и гладен. Дадоха ли ви храна?
Можете да ядете и в пълно мълчание. Също като родителите ми.
Още една? Хайде после.
Ще бъда искрен с теб, Рей.
Не знам дали си действал при самозащита, а и не ми пука.
Но обещах на един приятел да говоря с теб, докато те транспортират.
Харесваш ли бейзбол?
Мога да говоря за бейзбол дни наред.
Главата ми е пълна с данни.
И аз не знам как ги помня. Шантава работа.
Искаш ли да си побъбрим за бейзбол?
Все за нещо трябва да говорим, 6 часа ще висим тук.
Кой е любимият ти отбор?
Не харесвам бейзбол, сър. - Защо?
Играта ми се струва твърде мудна. - Мудна? Красотата е в очакването.
Просто не ми допада, сър, въпреки че нямам логично обяснение.
Няма да ти връзвам кусури.
Помолих да разговарям с рейнджър.
Съжалявам, помислих... - Приличам на отрепка, знам.
Видът ми отблъсква доста хора.
Служех в 75-и при сержант Уест. Имаше жестока кама!
Има ли я още? - Онази с инкрустациите? Да, сър.
Помня, защото тренираше върху нас.
Още ли го прави? - Да.
Разправяше, че ще ни подкастри израстъците.
Тоест патките. - Схванах.
Хванеше ли те за канарче, не ти мърдаше целодневният тормоз.
Ама дълги дни бяха!
Между другото, Рей, обещах да те питам къде са Уест и другите.
Няма нужда да ги търсите.
Мъртви са, нали?
Да, сър. - Ти ли ги уби?
Разполагаме с достатъчно да ти изпържим задника! Мълчи, щом искаш!
Стига!
Този метод се нарича ''добро ченге - лошо ченге''.
Тя ти крещи, аз те защитавам и от благодарност ми се доверяваш.
Не ми се играят игрички,
затова предлагам да си починем.
Ще ти донеса още една поничка, пък после ще видим.
''Ще ти изпържим задника''?! - Изигра ме!
Май някой ми дължи 10 долара. - Трябваше да ме предупредиш!
Всеки знае за ''лошото ченге''. Като си признах, го спечелих.
Влезе ли му под кожата? - Не, сър.
Да.
Живи ли са хората ми?
След 5 часа и половина ще трябва да давам обяснения.
Ще съм ви благодарен, ако ме улесните.
Защо поиска рейнджър? - Няма да ви кажа какво стана.
Разкажи ни тогава за другите. За сержант Уест.
Все същият гадняр ли си е?
Не ми пука, че сте доброволци.
Не ми пука, че се мислите за корави.
И пет пари не давам, на кой генерал сте духали,
за да имате честта днес да сте тук.
Няма да търпя некадърници.
Ясно ли е? Да ви чуя!
Тъй вярно, сержант! - Който няма сили - напуска.
А който откаже да напусне, ще му се случи случка.
В тази база има по три нещастни случая годишно,
които без колебание ще повторя, ако се наложи.
Ясно ли е? Да ви чуя! - Тъй вярно, сержант!
Ти как се казваш? - Пайк, сержант.
Предай пистолета си за проверка.
Какви ги вършиш бе?! - Казахте да предам...
На мен ли говориш?
Кой ти е разрешил да говориш?!
Рейнджърът никога не предава оръжието си!
Дори Джордж Патън да се вдигне от гроба и да ви го поиска,
няма да му го давате! Да ви чуя дали сте разбрали!
Тъй вярно, сержант! - Синко, на света има хора,
които ще те убият само защото така са си наумили!
Аз съм от Билокси, Мисисипи,
където белите копелета като ей тоя са ни бесели за едното нищо!
Би ли искал да израснеш там? - Съвсем не, сержант.
Да не би да обиждаш великия щат Мисисипи?!
От самото начало Уест си беше нарочил Пайк.
На ''Зелен ад'' стана нетърпимо.
20 дни в пущинака, по 40 км дневно с 40 кг раница на гърба.
Бяхме свикнали с подобни извращения.
Идеята бе да се научим да мислим при пълно изтощение.
А Уест знаеше как да те докара до ръба.
По цели нощи правехме маневри под свистящите куршуми,
или пък киснехме в блатата, пълни с буболечки и змии.
Когато тренирахме залавяне на военнопленници, изобщо не мигвахме.
Три пъти изкачихме Кордилерите до колумбийската граница и обратно.
На места е адски стръмно, а дъждът не спира дни наред.
Раниците се просмукваха с вода и ги мразехме повече от всичко.
Трябваше да изкачим една скала - невисока, но ужасно хлъзгава.
Г-н Пайк, знаете ли каква е дуловата скорост на М-16?
Да...
1100, сержант. - 1100 какво?
Метра в секунда.
Изчисли 40 процента от това
и го умножи по броя на животните, спасени от Мойсей в кивота.
Хайде. - Двайсет...
Да не се умори, Пайк? Мозъкът ли ти блокира?
Нула. Мойсей не е бил в кивота. - Обърка ли се?
Я ми кажи...
Какво е твоето оръжие?
Оръжието ти, тъпако.
Какво е спасение за теб и смърт за другите?
Какво е твоето оръжие?
Мозъкът ти, г-н Пайк. Акълът, пипето, сивото ти вещество.
Самообладанието ти под прицел.
Разумът пред лицето на смъртта.
Смятам, че вие сте невъоръжен, г-н Пайк.
Свали си раницата.
Свали я!
Дай да ти помогна.
Не можеш да завършиш похода без раница, Пайк.
Върви да си я прибереш, дори да ти отнеме 40 дни и нощи.
Много от момчетата бяха притеснени,
дори железният Мюлер, до когото те е шубе да заспиш.
Върнахме се оттам вчера следобед.
Надявахме се да се изкъпем и нахраним.
Едва се държахме на крака.
Бяхме на края на силите си.
Господарят Уест идва.
Предоставя ни се уникална възможност
за грандиозно учебно занятие.
Дънбар, Кендъл, Мюлер, Нунес, Кастро.
Вземете си само оръжията и се явете на източния плац след 2 минути.
Боже мили. - Какво казахте, г-н Пайк?
Смятате, че битката трябва да се отложи поради лошото време?
Безпокоите се за безопасността им? - Сержант...
Какво? - Съвсем не, сержант.
В такъв случай се присъедини към тях.
Тези войници ли бяха на учението с теб?
Да, и друго няма да кажа.
Рей...
Пушиш ли? - Това подвеждащ въпрос ли е?
Не, забравих си цигарите в колата и се надявах да ме почерпиш.
И аз пуша същите. Върви ми днес.
Свястно момче ми изглеждаш, Рей. Носил си на гръб ранения Кендъл.
Но не разбирам какво си направил, че Мюлер да иска да те убие.
Нищо повече няма да кажа.
Не ми е ясно защо настоя за рейнджър.
Никога не оставяй другар в беда. - В смисъл?
Девизът на рейнджърите гласи: ''Не оставяй другар в беда.''
Какво има?
От това място ме побиват тръпки.
Лоши спомени, а? - Да.
Генералски син е, така че прояви такт.
Вади му душата с памук. - Ясно.
Да, благодаря.
Томи, ти ли си? - Пийт Вилмър, виж ти! Как си?
Добре. - Озборн, Пийт Вилмър.
Знам. Заедно ли сте служили? - Виноват, Джули.
Какво те води насам? Носталгия? - Не мога да ти кажа.
Аз ръководя болницата. Затънали сме до гуша в работа.
Да ти се не надява човек!
Ще ходим ли при Кендъл или ще се гушкате?
''Джули''? Ако бях малко по-умен,
щях да реша, че сте доста близки.
Вас съм ви виждал в базата,
но вие военен ли сте?
Брегова охрана. Браним плажовете на Флорида.
Всъщност съм ви виждал по вестниците.
Наркоченгето, което има връзки в подземния свят.
Цената на славата!
Ще ни отговорите ли на няколко въпроса?
Не, изтощен съм. А и съм наблъскан с лекарства.
И ми се къса сърцето. - Искаме да знаем какво е станало.
Искате да знаете какво стана?
Истината е нещо относително, капитане.
Не е каквото изглежда. - Твърде съм уморен,
за да слушам интригантските напъни на някакво лейтенантче.
Престараваш се, Ливай. По какво разбрах ли?
Потиш се. А се потиш, защото не знаеш какво ни е казал Дънбар.
Извинете ме.
На това ли му викаш такт? - Достатъчно търпях.
Развика му се и си излезе! - Вече не се траеше.
Ще пробвам нов подход. - Нов подход? Всичко свърши!
Нали нямаше цигари? - Излъгах.
Само почакай. - Какво да чакам?
Извинете, един пациент ви вика.
Отиваме ли?
Баща ми е много властен човек. - Така разправят.
Няма как да знаете.
Нищо не разбирате.
Цял живот ме е карал да се чувствам слаб и незначителен.
Мисля, че затова влязох в армията.
И понася ли ти? - Ужасно е, мразя армията.
Ужасяваш се от него, нали?
Не, просто се мразим.
Обикновено не би си мръднал пръста за мен,
но в никакъв случай не би допуснал скандал,
а генерал със син хомосексуалист определено е повод за скандал.
Изпревари въпроса ми.
Това нещо като назидание ли е?
Преди около 4 месеца завързах връзка с едно войниче
и баща ми реши да ми ходатайства.
Полковник Стайлс потули случая,
но ме прехвърли при сержант Уест.
Уест побесня. Постара се всички да научат за мен.
Не е можел да те изхвърли и се е надявал сам да напуснеш.
Надяваше се на нещо повече.
Поредната интрижка, Ливай? - Да.
Кълна се, ще плувате в канала!
Двойките са както следва: Дънбар и...
Мюлер.
Пайк и Нунес.
Кендъл и Кастро.
Кацаме след една минута. Мобилизирайте се!
Тогава направи онзи жест.
Заплашваше ме, ясно беше.
Някой друг чу ли го?
Не, разбира се, бяхме в хеликоптер. Нищо не се чуваше.
Не знам дали си запознат, но съществува термин ''мотив''.
Току-що си създаде такъв. - Питахте какво е станало
и аз ви казах цялата истина. - Нали беше относителна?
Не съм го убил аз.
Кой тогава?
30 секунди до десантната зона.
Закачете скобите, изключете радиопредавателите.
Исках да споделя с някого, но Мюлер щеше да ми се присмее,
а на Нунес не й пукаше. Нито пък на Пайк и Дънбар.
Уест нарочно ме сложи с Кастро, който ме третираше като прокажен.
Започнах да мисля, че му е платил, за да ми издейства ''инцидент''.
Мислех само как Уест е някъде там, в проклетото блато,
и ме дебне в урагана, чакайки удобен момент.
Какво правиш бе? - Това е пълен абсурд.
Млъквай и стреляй!
Нямаше да се оставя да бъда убит, понеже не съм симпатичен на някого.
Може би трябва да кажа, че не се боях, но треперех от ужас.
Идваше ми да убия някого. - Но не си.
Хайде!
Залегни!
Това Уест ли е?
Чий е този отсек?
Уест.
Какво сте направили? - Така го намерихме.
Ти ли го уби? - Така го намерихме!
Къде е Пайк?
Казвай къде е Пайк! - Не знам.
Разделихме се.
Преди или след експлозията?
Не знам. - Как така не знаеш?
Като не знам, не знам! Затваряй си човката!
Млъквай! Край на учението.
Радиостанцията се скапа. - Така ли ще го оставим?
Военната полиция ще отцепи района, докато дойдат следователите.
Ами Пайк? - Няма да го чакам, ти както искаш.
Решавай!
Къде бяхте? - Добре ли сте?
Къде е Пайк?
Уест е мъртъв. - Какво стана?
Разкъса го фосфорна граната. - Шегуваш ли се?
Още му пуши гърбът. - Вие откога сте тук?
Десет минути. Тъкмо бяхме влезли, когато чухме експлозията.
Това ли е твоята версия? - Да, това е, Нунес.
Престанете!
У спокойте се! Всички да млъкнат!
Къде е Пайк? - Разделихме се.
Само дето не помни дали е било преди, или след експлозията.
Преди експлозията. - Вече си спомняш, а?
Преди беше! - Пайк ли го е убил?
Осъзнавате ли в каква каша сме се забъркали?
Кендъл!
Покажи си гранатата, Нунес. - Да, дай да я видим.
Покажи я. - Разкарай се!
Това са пълни глупости.
Писнало ми е от вас!
Доволни ли сте сега? Ето, един брой в наличност.
Съжалявам, няма да ме претърсваш на голо.
Но фактът, че той е убит, си остава.
Навън е същински ад.
Добре ли си? - Да.
У теб ли е гранатата ти? - Не, използвах я.
Знаеш ли, че Уест е мъртъв? - Разбира се.
Аз го убих.
Признал си е? - Явно смяташе, че ще го подкрепим.
Пайк дори не беше истинското му име.
Не се отвличай, Ливай.
Добре. Мюлер му налетя, едва го удържахме.
Всички единодушно решихме да предадем Пайк и...
Кендъл!
Ела тук!
Ела де!
Хайде.
И ти си доволен, че Уест е мъртъв. Това е голям шанс за нас.
В смисъл? - Можем всички да станем герои.
Само трябва да се отървем от Мюлер и Нунес.
Ще навием другите
и ще станем войниците, обезвредили убийците на командира.
Стига да го разкажем правдоподобно.
Ти си се побъркал.
Като се събудих, видях Пайк и Дънбар да говорят.
Не!
Лайно такова!
Беше просто рефлекс. Кастро вече беше мъртъв.
Сигурно съм загубил съзнание, защото изведнъж...
Мюлер е гонел Дънбар? - Защото уби Кастро.
А теб защо те измъкна? - Сигурно за да го прикривам.
Но аз не мога. Знам какво видях. Той ги уби.
И си готов да свидетелстваш? - Разбира се.
Добре тогава.
Агент Харди?
Какво ви каза Дънбар?
Да пийнем по бира. - Не пия бира. Ами случая?
Не пиеш бира? Че кой не пие бира? - Аз. Сега какво?
Случаят е приключен 2 ч. и 40 мин. предсрочно.
Мислех си да го полеем с бира и да пофлиртувам с теб.
Вярваш на Кендъл? - Напълно.
Дънбар не говори, понеже е виновен.
Дънбар е спасил Кендъл. Не е способен на убийство.
Откога си следовател? - Има ли значение?
Ясно, по-малко от година. Убийството е първично.
Няма конспирации, мистерии, кукловоди, които да дърпат конците.
Всеки е способен да извърши убийство.
Дънбар е нашият човек.
Трябва да получим самопризнания. - От Дънбар? Забрави.
Не би си подписал смъртната присъда. - При все това.
Кендъл ще свидетелства, това е достатъчно.
На мен не ми е достатъчно.
Побъбрихме си с твоето приятелче Кендъл. Май си убил двама-трима.
Кучият му син! - Разбирам те.
Лъже! - Защо тогава не го обориш?
Сериозно говоря! - Само с патос няма да ни убедиш.
Ако имаш нещо да казваш, казвай.
Кендъл каза ли ви за дрогата?
За бизнеса на Мюлер?
Взимаше медикаментите от болницата и ги пласираше.
Уест се търпеше по-лесно, когато не усещаш болка.
Супер си, Рей. Знаеш, че съм наркоченге,
и отваряш дума за дрога. - Не е затова.
А защо не го спомена, преди да те обвиним в убийство?
Ще ти кажа защо.
За наркотици присъдата е 20 години.
И искаш да си го върнеш на Кендъл.
Не съм застрелял Уест. - Знам, Пайк го е убил.
Мислите си, че знаете всичко, но жестоко се лъжете.
Знам, че имаш две възможности.
Да подпишеш самопризнание и да получиш доживотна присъда,
или да ни кажеш да се разкараме и да бъдеш обесен.
Изясни ли ти се картинката?
Тъпо копеле!
Защо не беше с белезници? - Моля?
Другия път ще ти поискам топките назаем.
Том, къде тръгна? - Отивам си.
Ами самопризнанията? - Я ти си признай.
Домъкна ме, за да ти спася кариерата.
Хич не ти пука за убитите.
Какви ги дрънкаш? - Знаел си що за стока е Уест,
но си траел. Било е въпрос на време някой да го очисти.
Заслужавал си го е! Ето ти самопризнанието!
Харди!
Ами онова, което Дънбар каза за дрогата?
Невероятна си! Щом някой спомене Дядо Коледа,
ти заявяваш: ''Стой да разнищим съучастието на елените!''
Ти си страхливец! - Не си познала!
Сърбал съм попарата на Уест.
Преди 15 години мечтаех да умре, така че не мога да му съчувствам!
Аз бях дотук.
И теглиш чертата на армията и на момчетата?
Дошли са тук да служат на родината и да бранят идиоти като теб!
Хич не ми излизай с лозунги, защото аз съм изпълнил дълга си.
Ама моля ти се!
Само дето не си издържал.
Навремето и ти си бил като мен. Искал си да преобразиш света, нали?
Исках само да ти взема номера.
334-56-44. - Благодаря.
Имал си идеали, прочетох го в очите ти.
Също като тези момчета.
Те никога няма да уличат Уест в чудовищни деяния.
Мислех, че искаш да се махна оттук. - Влезе ми под кожата.
Ще говоря пак с Кендъл и Дънбар
и ще се опитам да науча истината,
защото не ми е безразлично. Нито на теб.
''Не съм застрелял Уест.'' - Какво?
Така каза Дънбар. Уест не е бил застрелян.
Кендъл каза, че е убит с граната.
Дънбар изобщо не е видял трупа.
Вижте, съжалявам.
Видя ли трупа на Уест? - Да.
Къде? - В долчинката.
И е бил застрелян? - Да.
Ами фосфорната граната? - Тя не го беше засегнала.
Мислех, че знаете. - Разкажи ни.
Какво сте направили? - Намерихме го така.
Ти ли го уби? - Намерихме го така!
Кендъл твърди, че само Нунес е била там,
а ти си бил в бункера с Мюлер. - Лъже. Бях при трупа.
Видяхме Мюлер чак в бункера.
Къде бяхте? - Уест е мъртъв.
Върни малко. Мюлер сам ли беше? - Да.
Какво правиш тук сам? - С Пайк се разделихме,
а после чух изстрели наблизо. - А защо не дойде?
Къде ти е гранатата?
Не му повярвах, но гранатата си беше у него.
Поне за това сте единодушни с Кендъл. - Какво стана после?
Пайк се върна.
Мюлер, къде се дяна? - Ами ти?
Изведнъж изчезна, а небето светна като по Коледа.
Къде беше, Джей? - Заблудих се в бурята.
А и радиото ми се скапа.
Къде е Уест? - Да бе.
Ти мълчи!
Уест е мъртъв. - Какво?
Къде беше, Джей? - Казах ви, заблудих се...
Не, не, не!
Майната ви!
Да не сте посмели!
Искаме да ти видим раницата.
Искаме да я видим, защото... - Защо?
Защото който е убил сержанта, първо е взривил граната.
Нарочвате мен, понеже съм черен. - Знаеш, че не е така.
Нима, Дънбар?
Много ми се иска...
да им покажеш раницата си. Веднага.
Браво.
Вържете го.
Рей, ела тук.
Ела да ти кажа нещо.
Нали сме приятели?
Приятели сме, нали, Рей? Развържи ме!
Знаеш, че не съм го направил аз.
Ти мразеше Уест повече от нас. - Не чак толкова, че да го убия.
Гранатата ти липсва. - Всеки може да я е взел.
Ти провери ли си раницата?
Знаеш, че не съм такъв човек. - Кой е бил тогава?
Мюлер, кой! - Я стига.
Както си вървяхме, изведнъж духна! - Той твърди същото за теб.
На тоя селяндур ли ще вярваш или на приятеля си?
Виж какво имам в раницата. Боен коктейл - демерол и анаболи.
Мюлер ми го даде. - Лъжеш.
Сега повярва ли ми? Потиска болката и избистря мозъка.
От месец и половина го взимам. След първия поход бях жив труп.
Имах нужда от някакъв стимулант и Мюлер ме подсигури.
Уест е разбрал и е щял да го докладва, затова те са го убили.
Те? - Мюлер и Кастро.
Потрошили са радиопредавателя и са ми свили гранатата от раницата.
Кой взриви граната? Какво става?!
Не знам какво стана, сержант!
Залегни!
Видя ли трупа на Уест? - Гърдите му бяха на пихтия.
Стреляно е отблизо. Убиецът трябва да е плувнал в кръв.
А по мен няма нито капка.
А Мюлер беше гол, когато дойдох.
Не знам... - Какво не знаеш?
Трудно ми е да смеля всичко! - Нямаме време за мислене.
Трябва да действаме веднага.
Виж, като се върнем, ще разкажем всичко на военната полиция.
Дотогава няма да съм жив.
Поне сто човека си умират да свидетелстват колко съм мразел Уест.
Нямам време. Трябва да вземеш решение веднага.
Рей, развържи ме.
Хайде, Рей.
Какво правиш бе? Събуди се! - Трябва да тръгваме.
Канеше се да го освободиш! - Защо?
Защото не съм виновен. - Всички знаем, че си бил ти.
А на теб къде ти е ризата? Я го попитай.
Хвърлих я, бях мокър до кости. - Била е пропита с кръв!
Умирах от студ! - И затова я съблече?
Нямах си пончо. Ами той? Може да си е донесъл резервна риза.
Трябва да тръгваме. Сержант Мюлер,
арестуван сте за убийството на сержант Уест.
Нямаш правомощия. - Ще бъдеш съден за убийство.
Млъквай, Пайк! - Какво те прихваща?!
Млъквай, тъпо негро! - Бял боклук!
Видях те, като го уби!
Господи...
Не щеше да си затвори устата!
И затова го уби?
Свали пистолета!
И ти ли? - Съжалявам, Рей.
Ще кажем, че Пайк се е измъкнал и сме го убили при самозащита.
Уест добре, но това... - Млъквай, Мюлер!
Имаме два трупа и правдоподобна версия.
Или си с нас, или си против нас. - Стига, Кастро!
Избирай!
Кастро!
Мамка му, трябва да убием и двамата.
Може ли още кафе?
Може ли още едно кафе? - Разбира се.
Планът е бил да убият Уест и да го лепнат на Пайк.
Но им е бил нужен свидетел. - Дънбар.
Именно. - Хубав план, но тръгва на зле.
Мюлер убива изкупителната жертва
и се налага да привлекат Дънбар и Кендъл на своя страна.
Кендъл може би е щял да се навие, но бункерът е преебал работата.
''Преебал''? - Хоп-хоп и готово.
Какво смяташ?
Смятам, че ни трябват доказателства.
Рей, напиши всичко, което ни каза.
За да мине в съда, показанията ти трябва да са доказани.
Пайк каза, че доставчикът работи в болницата. Някой си Вилмър.
Господи! Не съм пушила от колежа.
Откога ходите с Пийт? - Две години с прекъсвания.
Сериозно ли е? - Не съвсем.
За теб или за него? - Не ме разпитвай, Харди.
Знаеше ли за медикаментите?
Няма как да не те попитам. Е? - Не!
Трябва да го издебнем насаме. - Само опитай да ме спреш.
Искам всичко да е вписано в болничния картон.
Пайк каза, че доставчикът работи в болницата. Някой си Вилмър.
И щом е записано, значи е вярно?
Един съвет - не се опитвай да ни омаеш с чар.
Искам адвокат.
Не. - Моля?
Не разрешавам. - Майната ти, Джули!
В правото съм си да искам адвокат.
Не съм длъжен да ти отговарям.
''Янките'' ряпа да ядат!
Това, което направих, е незаконно. С военната ми кариера е свършено,
както и с мечтите ми да уча право. Нямам какво да губя.
Искаш ли да пристъпим към втори рунд?
Боже мили! Какво ти става?!
Наричах ги ''бойни коктейли''.
Зарибявах ги, а като клъвнеха, нямаше измъкване.
Как минаваха на изследванията? - Кой мислиш, че взимаше пробите?
Подменях урината.
Винаги излизаха чисти. - Кой друг беше замесен?
Счупи ми носа! - Кой друг беше замесен?
Мюлер и онова хлапе, което раниха.
Не знаехте ли?
Как ги подбираше? - Знаеш как е в Панама, Томи.
Развалените яйца вонят отдалеч.
Водех ги да пийнем по нещо и разбирах кой е заинтригуван.
После беше лесно. Аз ги доставях, а те ги разпространяваха.
Счупи ми носа!
Уест кога разбра? - Нямах представа, че знае.
Нищичко не знам за снощи. - Много мило, че ни осветли.
Откога се занимаваш с това? - Не съм си гледал часовника.
Правеше ли го, докато... - Докато се чукахме? Да.
Под носа ти.
Ригс?
Прочети му правата, погрижи се да получи медицинска помощ
и го тикни зад решетките. - Слушам.
Радвам се, че се видяхме, Пийт.
Защо ще рискува да лежи 20 години за едното нищо? Не се връзва.
Кендъл е ключът.
Полковникът ви търси. - Кажи му, че идваме.
Докъде си готова да стигнеш?
Предлагам да кажем на Бил за Вилмър,
да му връчим самопризнанията на Дънбар и да забравим Кендъл.
Значи Вилмър си е признал? - Да.
Господи... - Имаш самопризнанията на Вилмър,
както и тези на Дънбар, а те са ти повече от достатъчни.
Отлично се справихте, благодаря. - Нямаме повече работа тук.
Само още нещо, сър.
Вилмър твърди, че и Кендъл е бил замесен.
Не желая да слушам повече.
Всъщност Кендъл се опита да натопи Дънбар, което е подозрително.
Капитан Озборн, няма да закачате лейтенант Кендъл. Това е заповед.
Пайк не е признавал, че е убил Уест.
Опита се да натопиш Дънбар! - Защо не питаш него колко убийства
е потулил заради пласьора си? Тежат ли ти на съвестта?
Или просто не се замисляш?
Времето тече. Тик-так, тик-так!
Мюлер е разстрелял Пайк от упор. - Нищо подобно.
Не че Мюлер е стока.
Човек го е шубе да заспи до него.
Защо приписа 3 убийства на Дънбар? Той ти е спасил живота.
И затова трябва да го прикривам?
Истината ви казвам. - Не и според Пийт Вилмър.
Вилмър, Вилмър, Вилмър!
С него ли ще ме плашите?
Думата на наркопласьор срещу моята. Постарайте се повече.
Съгласували са какво да кажат.
Кендъл нарече Мюлер ''човек, до когото те е шубе да заспиш.''
Дънбар използва същия израз. Харди, планирали са го.
Не е зле като за отявлена враждебност.
Времето ви изтича! - С Дънбар сте се уговорили.
Разигравате ни, за да печелите време, докато ви измъкнат оттук.
Съучастник си в убийство.
Ще отидеш в затвора. - Ако извади късмет.
Знаеш ли какво, върви на майната си!
Страх ли те е? Затова ли се смееш?
Смяташ, че нямаме улики срещу теб? Ще открием някой от труповете
и ще се погрижа да открият куршум от твоето оръжие.
Ще отида с пистолета ти в моргата и ще го гръмна в черепа.
Какво става? Кендъл!
Сестра!
Бързо елате!
Какво стана? Дайте помпата!
Вкарай тръбата! - Дръж го!
Капитан Озборн?
Отстранявам ви до второ нареждане.
Молете се да не ви изправя пред военен съд.
Не беше чист, Бил. - Той е мъртъв!
И ти си в черния ми списък.
Открихме бункера - разрушен. Никакви трупове.
Ураганът може да ги е отнесъл. Какво ще стане сега с Дънбар?
След 10 минути се качва на самолета, нямаш повече работа тук.
Не очаквай да те изпратя.
Странно хлапе. - Какво?
Кендъл.
Дори докато умираше, си правеше шеги с безкрайността.
Какво?
Това е искането на Дънбар да говори с рейнджър.
На листа пише ''8''.
Не знам. - Хубаво.
Сама ще разбера. - Стой.
Добре.
ЦРУ и ФБР замесени ли са?
Не пряко. - В смисъл?
Тук имаше един отряд...
Отряд с доста неясно предназначение.
Изпълняваха тайни мисии и...
Какво?
Превърнаха се в ренегати.
Потънаха в света на дрогата
и със специалните си умения стъпкаха конкуренцията.
Уест беше обучавал някои от тях.
Те го мразеха и той ги мразеше.
Може да има нещо общо. - Кой знае за това?
Откъде да знам? Те са призраци.
Тази история може да е само мит.
Но на бележката, която написа онова момче,
имаше осмица.
Те така се водеха.
Отделение 8.
Отделение 8? И са някакви маниаци?
Защо не ми каза досега? - Информацията е поверителна.
Кучи син!
Писна ми от теб!
Е, доволна ли си сега?
Това ''не'' ли значи?
Трябва ни подписът ви за транспортирането му.
Къде се загубихте? - Не е твоя работа.
Кендъл е мъртъв, а ти отиваш в затвора.
Сигурно ще пътувам с Пайк. Джули, кучко мръсна,
я ми донеси нещо за ядене. - Какво каза?
Без да искам я нарекох ''кучка''. - Не, какво каза преди това?
Какво, че ще пътувам с Пайк за Вашингтон?
Искаш да кажеш Дънбар.
Не, Пайк.
Онзи, който беше тук.
Когото докараха с Кендъл на хеликоптера.
Тоест Дънбар.
Не, не е вярно. - Как така?
Том...
Рей Дънбар е чернокож.
Той е извършил всичко! - Сменил е опознавателните табелки.
Откъде излита самолетът? - Хангар 4.
Дай газ!
Имаме посещение, сър. - Трябва да говоря със затворника!
Още не сме приключили с теб, Пайк.
Харди, какво правиш, по дяволите?!
Слизай, Пайк, хайде.
Искаш ли да си говорим за бейзбол? Няма да стане!
Нямате трупове! Какво ще направиш? Няма да ме застреляш.
Ще видиш какво става, когато лъжеш. - Нямате нищо срещу мен!
Харди, какво те прихваща? Престани!
Свалете оръжията! Том, какво правиш, по дяволите?
Млъкни!
Виж ти, колко интересно!
Казах ти, че знае.
Чакай. Какво знае? - За другата операция.
Каква друга операция? - За кокаина.
Прекарваха го до Щатите с товарните самолети.
Вилмър го криеше в сандъците с доставките.
Уест беше научил и щеше да докладва на полковника в края на седмицата.
Затова Кендъл и Мюлер бяха решили да го очистят.
Вие сте най-тъпите копелета на тая земя.
Ще въртите наркотрафик под носа ми?
Мюлер, какво правиш?!
Вземи му оръжието. - Кастро, чакай!
Свали го! - Пусни го!
Не си мисли, че ще ти се размине! - Свали го, Пайк!
Аз съм вашата цел, нали? Стреляте ли, стрелям и аз.
Ще успея да гръмна още двама-трима.
Но поне двама от вас ще се измъкнат живи.
А аз определено нямам никакъв шанс.
Тъпаци! Аз ще го направя!
Хубавица.
Но мъртва.
Кендъл, какво правиш?!
Какво, не ми ли вярвате?
Медицинска пратка 8469846 чака да бъде транспортирана.
Уверете се сами.
Вилмър и партньорът му сигурно са правели милиони.
Откъде идваше кокаинът? - Знам ли? Тук е Панама.
Игла да хвърлиш, на кокаин ще падне.
Час по-късно с Кендъл открихме Дънбар.
Свали оръжието, синко.
Искам просто да се махна оттук! - Естествено. Свали го!
Не съм искал да убивам никого! - Затова се предай,
аз ще те върна в базата. Кофти, но поне ще останеш жив.
Всеки да си хваща пътя!
Не съм съгласен. Или ще се предадеш, или и двамата ще умрем тук.
Сержант!
Знаех, че ще натопят мен, затова взех табелката на Дънбар.
Мюлер беше останал жив и ни нападна.
Останалото го знаете.
Как убеди Кендъл да не те издава? - Дадох му избор.
Да си мълчи, че не съм Дънбар, или да го изпея за дрогата.
А труповете? - Ураганът щеше и мен да отнесе.
Някъде из джунглата са.
Там е, както ни каза.
Готов ли си да свидетелстваш? - Не му даваме избор.
Аз и не искам.
Ще го отведа, ако нямате нищо против.
Жалко, че не умряхме заедно с другите.
Разбра ли каквото искаше? - Ни най-малко.
Исках да те попитам нещо. - Питай.
Харди е. Така ли?
Добре, благодаря.
Пайк каза, че Уест е щял да ти докладва в края на седмицата.
Защо чак тогава?
Не е в стила на Уест.
Смяташ, че Пайк лъже?
Не, не смятам.
Смятам, че ти лъжеш. - Какво?!
Смятам, че Уест ти е докладвал,
а ти си наредил на Мюлер и Кендъл да го убият.
Остава да заявиш, че съм отровил Кендъл.
Кой е казал, че е отровен? - Какво?
Резултатът излезе преди 3 минути, току-що говорих с патолога.
Бълваше кръв като фонтан!
След като не е ранен в корема и не ражда,
е близко до ума, че е отровен.
Наистина ли говори с патолога? - Не, с информатора си.
Дори да е така, нима това доказва нещо?
Все забравям...
... че не е моя работа. - Какво?
Каквото и да докажа, няма сила, понеже не съм военен.
Просто ще те предам на когото трябва.
Една-трета.
Хайде, Том. Подкупът си струва.
А, ясно.
Извика мен, та ако открия нещо, просто да ме подкупиш.
Мина ми през ума.
Както казах, генерал нямаше да ме направят.
Затова сам си уреждам живота.
Не се ли насити на лош късмет?
Изхвърлиха те от армията, а и в агенцията висиш на косъм...
Провалиш ли се няколко пъти, си свършен.
Направи нещо за себе си. 40 процента.
Само да отмине бурята.
Да отмине бурята? - Всяко чудо за три дни.
Имам поне 3-4 месеца, преди да закрият базата.
Ще трябва да си помисля.
Видях го как извади пистолета
и нямах друг избор освен да стрелям.
Колко патрона изстреляхте?
Два, три може би. - Добре. Благодаря.
Благодаря. - А сега какво?
Ще отида да се напия и да се опитам да забравя.
В такъв случай... заповядай.
Телефонният ти номер? - Мислех после да намина към теб
и да се позабавляваме.
Само в случай, че искаш да свидетелствам.
Спокойно, няма да предявят обвинение. - Той ти беше приятел.
Беше и много други неща. А и приятелите ми не предават родината.
Вторник?
Във вторник, вземи ме в 7. - Става.
Свестен човек си, Озборн. Не се тревожи за това, което стана.
Само трябва да го разкажем правдоподобно.
Само трябва да го разкажем правдоподобно...
Ще станем войниците, обезвредили убийците на командира.
Стига да го разкажем правдоподобно. - ... правдоподобно.
... правдоподобно.
... връзки в подземния свят.
... колко убийства е потулил заради пласьора си.
... не беше истинското му име.
Пайк не е истинското му име. - Те са призраци.
Уест беше обучавал някои от тях. И те го мразеха.
Мечтаех да умре...
Аз съм вашата цел, нали?
Озборн?
Ако музиката не ти харесва, само кажи.
Не мърдайте. Ръцете на масата.
Кои са тези? - Мои колеги.
Обсъждаме рецепти за закуска.
Знаел си за кокаина. - Да.
Знаел си за Вилмър.
И за Стайлс. - Не...
Всъщност те работят за теб, защото ти си ''отделение 8''.
Ти си го планирал. И си убил Уест.
Дай ми една причина да не ти пръсна главата още сега.
Том? Защо тази млада жена те държи на мушка?
Капитан Озборн е преуморена.
Сигурно си я засегнал с нещо. - Мисли, че съм те убил.
Очевидно не е.
Мислех, че се мразите. - Малко кретен си пада,
но какво да се прави? - Намерил кой да го каже.
Отваря ли ми се нещо? Седни, капитане, няма страшно.
Трябваше само да разбереш кой за кого работи,
а около теб заваляха трупове. - Да, но ти спасих задника.
Нужно ли беше? - Не ме намесвай.
Разкри наркоафера в армията, но не си имал нужда от помощ?
Бездруго мислех да се пенсионирам рано.
Разбрали сте за кокаина и сте казали на Стайлс?
Да, а той нищо не предприе. - Само поръча убийството ти.
Знаели сте какво ви се готви? - Затова се обадих на този гений.
Закуската е готова! - Помните ли трите близначки?
Това е по-люто от тях. - Току-виж ме налапало!
Капитане... - Дънбар. Или може би Пайк?
Нито едното, нито другото.
Значи и ти не си Нунес? - Не, госпожо.
Никой от вас не съществува. Вие сте мъртви.
Бюрократична липса на присъствие. Хем ни има, хем - не.
Но той наистина щеше да е мъртъв, ако ти не го беше спасила.
Ти пък защо се смееш? - Понеже сега той ти е командир.
Не, аз лежа в гробището ''Арлингтън''. - Гледай да не ми падне пердето!
Значи всички сте от отделение 8. - Казах ти, че е умна.
Доколкото помня, каза, че е... - Секси.
Да, ние сме отделение 8.
Говори се, че сте ренегати, наркотрафиканти.
По-скоро сме скитници. - Използваме този слух за прикритие.
За да ни хранят колумбийците.
След като вече знам за вас, какво ще ме правите?
Ще ме инжектирате с нещо, за да не си спомням?
Добре се справи в тази ситуация.
Предлагаме ти работа.
Тя разказа ли ви за карнавала снощи? - Стига де. Какво ви интересува?
Не ми казвай, че не си падаше по онзи.
Е, какво ще правиш?
Май ще ударя една бира.
Ето, полковник.
Полковник?
Режисьор ДЖОН МАКТИЪРНАН
Сценарий ДЖЕЙМС ВАНДЕРБИЛТ
Оператoр СТИВ МЕИСЪН
Музика КЛАУС БАДЕЛТ
С участието на: ДЖОН ТРАВОЛТА
КОНИ НИЛСЕН
САМЮЪЛ ДЖАКСЪН
П Ъ Р В И Ч Н О
ДЖОВАНИ РИБИЗИ
БРАЙЪН ВАН ХОЛТ
ТАЙ ДИГС
КРИСТИЯН ДЕ ЛА ФУЕНТЕ
ДАШ МИХОК и др.
Превод и субтитри БОРЯНА БОГДАНОВА
Редактор КАТЕРИНА БЪРЗЕВА