ТЕКУМЗЕ
с Гойко Митич
Аннекатрин Бюргер
Ролф Рьомер
Леон Ниемчик
Музика Гюнтер Фишер
Режисьор Ханс Крацерт
Тази история наистина се е случила
на територията на щата Индиана около 1805 г.
Идват от съдия Клифт. Искаш ли да проверим какво става?
Да отидем.
Бяха индианци. Когато пристигнахме, вече беше късно.
Бяха приковали това странно писмо с една стрела за масата.
Съдия Клифт,
някога убихте моя брат Валконе-тога и аз забравих и простих.
Сега избихте всичките ми хора и затова е мой ред. Така-юта.
Така-юта... - Съдия Клифт изпрати командир Бери
да ръководи наказателната експедиция срещу индианците.
Бери напил цялото село,
сложил червенокожите в канутата им и ги пуснал по реката.
След това организирал състезание по стрелба срещу беззащитните.
Когато Така-юта се върнал от лов, всички били мъртви.
Жена му, синовете му, дъщерите и внуците - всички били убити.
Когато ме избраха за съдия, знаеха, че не одобрявам тези престъпления.
Татко, той само иска да каже... - Аз не съм Клифт, аз съм Макхю.
А ние винаги сме държали на думата си.
Не можеш да предотвратиш кланетата и насилието срещу нас, индианците.
Червеният мъж трябва да направи това. Трябва да го направи сам.
Голям особняк е вашият Текумзе.
Защо говори свободно английски? - Айлийн го научи.
Бих искал за малко да бъда индианец, за да разбера какво мислят.
Наистина ли можете да му се доверите? - Разбира се.
Борихме се за конституция, в която цветът на кожата да няма значение,
ако искате това да кажете. - С други думи,
действително искате да му дадете Айлийн за жена?
Защо не, ако остане при нас? - Трябва добре да го обмислите.
Сега, когато сте съдия, всъщност вече не можете да си го позволите.
Не ме разбирайте погрешно... - Дали татко е съдия или не,
Айлийн го обича и аз знам, че и той я обича, и само това има значение.
Саймън е прав. Това решение трябва да го вземат те двамата.
Колко е сладък!
Благодаря ти.
Мак! Буден ли си още?
Разбира се. Какво има?
Погледни. - Червена панда.
Ще му построя къща...
Ще ти го върна. - Наистина ли?
Наистина.
Очаквам времето, когато ще останеш при нас завинаги.
Тогава ще си тук, когато се събуждам и пак ще си тук, когато заспивам.
Когато виждам селата, градовете и фортовете ви,
винаги ме удивляват две неща -
различието на лицата ви и вашата многочисленост.
Не са минали и две поколения, откак бледоликите дойдоха в земите ни,
и вече ги покриват като ята комари.
Най-новата ни придобивка. Двуцевка от Берзели.
Има и такива пистолети, които са по-добри, от тези на Калтоф.
Преди всичко, са по-сигурни.
Браво! Чудесно!
Радвам се, че дойде, вожде Ален сокол.
Дойдох и ви водя Така-юта, за да го подложим на съд.
Как мислиш, Така-юта какво ли не дава, за да се махне оттук?
Можеш ли да отидеш до портата? - Вече съм там.
Хей, Мак, впрегни конете! Отиваме при коменданта.
Ако предадеш Така-юта, белите ще го обесят.
Много добре знаеш, защо е убил съдията Клифт.
Вожде, грешиш, много пъти си грешал.
Разбира се, че няма да го обесим.
Добре е, че Ален сокол дойде, за да ни предаде Така-юта.
Това ще изясни позициите и ще помогне да се възстанови мир и спокойствие.
Мир! Спокойствие! Предаване!
Някога замислял ли си се, че винаги е предавано само в едната посока?
Винаги на белите, никога на нас!
Винаги съм си мислил, че белите са ти приятели?
Не беше добро това, което сторихте.
Не одобрявам това, което е направил Така-юта,
но да не забравяме, че Клифт беше този, който наруши договора
и нареди убиването на беззащитни хора. - Сър, събира се тълпа.
Иска индианците да бъдат обесени по дърветата. Какво да направя, сър?
Ще се погрижите, да заседавам необезпокоявано. Ясно ли е?
Тъй вярно, сър! - Вземете ординарците ми с вас.
Завиждам ви за самообладанието.
Не. - Не, мисля, че това не е подходящо.
Повече подхожда на брюнетка. - Това тук. Това не е ли хубаво?
Да. Почакай, няма да стигне. Имам един по-голям топ отзад. Ела с мен.
Говори ли вече с Айлийн?
Тя разчиташе на това, че ще останеш при нас,
че повече няма да си заминаваш.
Вземете си пушките и елате с мен.
Айлийн!
Индианските пратеници са под арест!
Ако се противопоставите на народния глас, сър...
Каня пред съда всеки бял, който някога е прекрачил прага на Аления сокол
и не е бил нахранен.
Къде беше Аления сокол, по време на всичките ви кървави нападения?
Седеше си тихо в лагера и пазеше мира.
Братята ми ме сочеха с пръст - това е Аления сокол, приятелят на белите,
предателят. - Предател! Ето, сам си призна!
Стойте! Нито движение!
Хвърлете оръжията!
Бях речен камък, откъснат от скалата. Водата ме донесе до твоята врата.
Винаги, когато се виждахме, ставах по-щастлив
и сърцето ми беше силно като хиляди сърца, защото ми показваше любовта си.
Научи ме на вашата писменост и сега знам всичко за Александър Велики
и за датския принц Хамлет.
Никога няма да забравя добрите ти думи.
Текумзе, ще те последвам, накъдето и да тръгнеш.
Разказвали са ми за една птичка... - Малката птичка, която пее,
когато някой се разделя.
Родена е без крачета и прекарва целия си живот във въздуха.
Тя е светлосиня на цвят и крилата й са като прозрачна коприна,
но винаги копнее за земята, която не познава,
защото ако я докосне, трябва да умре.
И така копнежът й се сбъдва чак в смъртта.
Накъде ще тръгнеш? - Към Вапаконеда, селото на шаваните.
Завинаги ли ще останеш там?
Не знам.
Сбогом.
Предполагам, че добре си обмислил всичко.
Ние... тоест, аз мисля,
че... можеше да направиш много за хората си тук, тук при нас.
Жалко, момчето ми. Наистина съжалявам.
Да остана при вас и да правя нещо е едно,
но да си отида и да направя нещо при моя народ, е друго.
То е по-необходимо.
Никога не забравяй, че съм ти приятел.
Където и когато и да се нуждаеш от помощ, ще направя всичко по силите си.
Ето, една Берзели. Моята Берзели.
Никога да не ни среща като врагове.
Писали сте на президент Мадисън, че от две години насам
значително са намалели нападенията, убийствата, палежите
и други неприятни посегателства върху нашите индиански съседи.
Писали сте му, че въпреки високите лихви,
почти са погасили дълговете си при търговците,
и че почти без изключение, отхвърлят всякакъв алкохол.
Вие сте обезпокоен от това.
Президентът го е прочел с радост и удовлетворение.
Писах му също така, че интересът им към оръжията е нараснал тревожно
и че стават все по-самоуверени и нахални, когато търгуват с нас.
Искат пари в брой,
все по-високи цени за кожите си.
Правите си погрешни изводи, губернаторе. Трябва да им се доверите.
Значи трябва да наблюдаваме, как тук пред очите ни,
се развива съюз на индианските племена?
Никога не е имало траен съюз между индианците.
Защо не сега? Може би са замесени дори английски шпиони.
През последните месеци, неведнъж бях в северните територии.
Повярвайте ми, всички се бунтуват против договорите,
против изкупуването на земя, против алкохола...
изобщо против всякакво побратимяване с нас.
Търговията е станала невъзможна, освен с оръжия.
Срещнахте ли някъде английски шпиони?
Не, но... - Това беше само предположение.
Сър, може би трябва да видите търговията с оръжия с очите си.
Това не е лоша идея.
Да пийнем ли все пак по една глътка преди служебната част?
Пренебрегвате гостоприемството ми,
но щом не желаете...
Добре.
Какво ще кажат жените ви, когато се върнете без подаръци?
Ето, тези великолепни перли.
И тези прекрасни огледала.
Или вълнените одеала. Нищо ли не искате?
Нека белите ви жени да се украсяват с тези неща.
Значи алкохолът е смърт за червения мъж,
с моите прелестни огърлици, перли, трябва да се украсяват нашите жени,
а вие разбира се, отново не искате нищо друго, освен оръжия и муниции.
Да.
Нищо друго? - Нищо друго.
За какво са ви толкова много оръжия?
Не познавам нито един бял, който да няма поне една пушка.
Но колко червени мъже все още нямат?
Защо се колебаем? Трябва да се бием.
И когато прогоним белите от Индиана, всички червени братя ще ни последват.
Откакто белите са в нашите земи, се бием против тях
и винаги първо побеждаваме,
но после те се завръщат и ни съкрушават.
Ще ги гоним чак до Голямата вода.
Те не очакват нападението ни. - Прекалено много са.
Не можем да ги победим. Великия Дух е на тяхна страна.
Бездейно ли да наблюдаваме, как бледоликите завземат земите ни,
заселват ги и ни отнемат въздуха?
Черния орел е прав.
Трябва да се бием, когато белите не ни оставят избор.
Но Черния орел също така греши.
Не бива да се бием сега и преди всичко не сами.
Това са шаваните.
Това са маямите.
Ирокезите.
Дакотите.
От тях ще остане само пепел и дим.
Но това са всички червени племена, обединени в твърд и силен съюз.
Текумзе, ти си прав, но много ще бъдат против теб и малко ще те последват,
и още по-малко ще те разберат.
Ще ме разберат. А дотогава, няма да дам почивка на краката си.
Вождовете пристигнаха в града. Отказват да предадат оръжията си.
Тогава да влязат така. Пратете подкрепление на постовите.
Отидете да посрещнете приятеля си от детинство.
Предложете му място до мен на масата.
Твоят баща ти позволява да седнеш.
Дали губернаторът нещо ми позволява... - Нека моят червен брат
да забрави тези думи, те бяха грешка.
Той говори английски! - И френски. Може да чете и да пише.
Приближи се. - Ще остана прав при воините си.
Готов ли си да чуеш, какво имат да кажат чрез мен червените ми братя?
Готов съм.
Наричате се наши бащи, това не е нищо ново.
Когато французите дойдоха в земите ни, те ни прегръщаха и целуваха,
наричаха ни свои деца, даваха ни пари и искаха едно малко парче земя.
След това дойдоха англичаните и победиха французите.
Искаха повече земя и също се наричаха наши бащи.
След това воюваха с вас, дългоножите, и загубиха тази война.
Сега вие твърдите, че сте ни бащи. Но какви бащи сте?
Не зачитате границите и нарушавате договорите.
Затова ме обиждаш, когато ми говориш за американските бащи.
Безспорно много от това, което казваш, е вярно.
Въпреки това нападенията от двете страни са намалели.
Живеем в мир и спокойствие едни с други и това ме изпълва с радост.
Червените ми братя също се радват, но вие не казвате как се стигна дотук.
Вече не смеете да нападате селата ни, толкова е просто.
Дойдох да ти кажа, какво реши съветът на старейшините.
Останалата на индианците земя е обща собственост на всички червени мъже.
Затова не се опитвай, да се пазариш за земя,
и да се опитваш да купиш от този или онзи.
Това е равносилно на смъртта на вожда, който ще ти я продаде.
Чух думите ти и...
приемам изискванията ти.
Защото аз, генерал Уилям Харисън, не съм забравил,
че спечелихме войната за независимост срещу Англия
и с кръвта на червените мъже.
Все пак, позволи ми един въпрос.
Въоръжаваш народа си в степен, в която това досега не се е случвало.
Кой ще ни гарантира, че съюзът ви един ден няма да се обърне срещу нас,
срещу Съединените щати?
Няма бъдеще без миналото, губернаторе.
А миналото ни учи, че белият мъж разбира само един език -
езикът на насилието.
Затова сключваме съюз на всички червени мъже
и така следваме примера на Съединените щати.
Смяташ ли, че това е лошо, губернаторе?
Добре дошли.
Вече сме отвикнали, да пием огнена вода.
Хубаво е, че не си забравил къде живеят приятелите ти.
Искате ли да хапнете нещо?
Струва ми се, сякаш вчера съм бил тук.
А изминаха години. - Вярно е.
Ти междувременно стана известен. - А ти? Беше седнал до губернатора.
Не се тревожи, не искам да ставам губернатор.
Помниш ли вечерта, когато ви напуснах? - Да, много добре си я спомням.
Обеща ми помощ, когато и където я поискам.
И това си го спомням.
Трябват ни оръжия. Пушки, барут и олово.
Това са почти 9000 долара.
С това може да се оборудва цяла армия. - Това е целта ни.
Именно.
Не мога да ти дам толкова в момента. Нямаме толкова.
Може би по-късно нещо ще се уреди. Една малка партида е възможна.
Добре, благодаря ти.
Елате да вечеряте. - Ухае много примамливо.
Дано да ви е вкусно.
Започвайте. Ела, искам да ти покажа нещо.
Познаваш ли го?
Изглеждаш много уморен. - От теб не мога да скрия нищо.
Знаеш ли, имам много грижи. Не можем да купим оръжия на нормални цени.
Затова ли дойде тук? - Не само затова.
За теб се носят легенди. Дори казват, че си основал столица.
Белите ли казват така? - Да. Всички търговци и ловци говорят.
И че никога не са виждали, толкова много индианци заедно.
Да, всяко племе, което спечелихме за съюза,
изпрати делегация от вождове и воини за обучение в Свещения град.
И за това говорят. И за съюза ви.
И че за първи път между вас цари единство.
Единство... - Не е ли така?
Знаеш ли, сякаш между нас има дълбока пропаст -
младите воини подкрепят съюза,
но старите заклинатели и мирновременни вождове са против.
Страхуват се за властта си.
Саймън ми каза, че вече два пъти са се опитвали да те убият.
Но аз имам и много приятели, а сигурно и доста късмет.
Ако Текумзе купи толкова много оръжия, складовете най-сетне ще се изпразнят.
Трябва първо да говоря с татко. - Но защо?
Става дума за почти 9000 долара. - Но това е чудесно!
Търговията все още принадлежи на татко,
не мога да го пренебрегна. - О, не говори така...
Стана късно. Трябва да тръгваме.
Годините много са ни променили.
Повече, отколкото предполагах.
Сбогом.
Как можа да направиш това, Саймън?
Харисън забрани да им продаваме, каквито и да било оръжия.
Заклех се в конституцията.
Моята Берзели.
Нали позволяваш.
Затвориха кръга около нас? - Казвате, че са ни обкръжили?
Да, това казвам. Индианците са единни, както никога преди,
а на мен ми хрумна нещо.
Вождът Кожена устна е в открита опозиция на Текумзе.
Значи той е нашият човек.
Нали Текумзе е шавано, и тук долу се намират земите на племето му.
Столицата си обаче е издигнал тук горе,
в земите на маямите и маяндотите.
И това е нашият шанс. - Не ви разбирам напълно, губернаторе?
Вождът Кожена устна ще се появи тук още утре, за да ми продаде тези земи.
Но това е половин щат! - Именно.
И така разрушаваме цялото червено движение.
Губернаторе, вие се съгласихте с исканията на Текумзе.
Дадохте дума. - Казах, че ще докладвам на президента,
нито повече, нито по-малко.
Текумзе заплашва със смърт тези, които нарушат забраната за продажба на земя.
Ще предложа на вожда такава цена, че много бързо ще забрави забраната.
Извинете, сър, но намирам плана ви за недостоен.
Достатъчно, младежо!
Не можем да гарантираме на индианците границите на днешните им земи!
Всеки ден от Европа пристигат нови заселници, които искат земя.
Земя, която днес все още принадлежи на индианците.
Замисляли ли сте се, че всеки от тези заселници
използва най-много една десета от земята,
която притежава всеки индианец?
Да не би да твърдите, че трябва да толерираме това завинаги?
Не бива да лъжем Текумзе.
Къде е усмивката ви?
Разбираш ли нещо? - Не,
но знам, че понякога парите се намират на улицата.
Хей, Мак.
Къде е Текумзе? - Отиде с воините си на лов.
Ще се върне най-рано след 3 дни.
Не мога да чакам толкова дълго. Трябват ви оръжия.
Донесох, каквото можах да натоваря.
Бялата ми сестра е много смела. - И аз.
Нека да ме последва.
Моля.
И всичко това, просто се подмята тук!
Изглежда брат ти е променил намеренията си?
Не.
Толкова пари накуп трудно се изкарват!
Ти Айлийн ли си? - Да, познаваш ли ме?
Текумзе често говори за теб. - Текумзе?
Валагуа е съпругата на Текумзе.
До него няма място за жена.
Аз не съм му жена, аз съм майката на сина му.
Животът е толкова прекрасен...
Хей, Сам, пушката ми харесва. - Остави я, прекалено опасно е.
Хайде, идвай!
Хей, Мак!
Благодаря, Сам. - Елате.
Кой е направил това? - Индианци.
Хората казват, че са били индианци.
А от Айлийн са намерили само...
Тя е изчезнала.
Докторе.
Здравей, татко. - Той не те чува, Саймън.
Иначе също... искам да кажа...
Значи... Това сигурно ще се оправи.
Сам е намерил лъка и стрелите. Казва, че принадлежат на хората на Текумзе.
Искаш прекалено висока цена, вожде. - А ти искаш много земя, губернаторе.
И все пак е много. Според договора от Грийнвил
земята струва 20,000 долара.
Да. Това бяха по 2 долара за всеки червен мъж. Малко е, губернаторе.
Примерите понякога са неудачни. Вожде, винаги сме се споразумявали.
Ще се върна, когато имаш пари. - Е, добре! Ще ти платя цената,
но при едно условие...
Плащането ще стане две трети в натурални стоки.
Добре. Съгласен съм.
Страхуваш ли се от Текумзе? - Не се страхувам.
Ще те обвини и ще те убие. - Текумзе е воин.
Никой не го е избирал за вожд. - С него са и много от твоите мъже.
Ще се върнат при мен, когато им кажа, че имам злато.
Предупреждавам те за последен път, губернаторе,
да не сключваш договори с червените мъже! Няма да ги видиш живи.
Би трябвало да те арестувам.
Знам, че искаше да посееш раздор помежду ни, но постигна обратното.
Съветът осъди Кожена устна,
но много от синовете му дойдоха при нас, за да изкупят вината на баща си.
Губернаторе, да повикам ли постовите и да наредя да затворят портите?
Позволи ми да взема това решение вместо теб, губернаторе.
Никой няма да напусне стаята, докато не кажа това, което имам да казвам.
Не сме забравили, какво се случи с Аления сокол, преди немного лета.
Затова 2000 воини очакват завръщането ни пред портите на града.
Отиди при президента си и му кажи,
че 13-те съветника трябва официално
да се откажат от всички покупки на земя.
В замяна ние ще отнесем до всички червени мъже светата клетва
никога да не ви нападаме.
Добре. И аз искам да се закълна.
Нека между нас цари мир.
За останалото, ще изчакаме резултата от посещението ми при президента.
Да бъде. Съобщи ми, когато имаш отговор.
Макхю, изпрати госта ни.
Саймън, ти знаеш по-добре от всички, какво имаше между Айлийн и мен.
Но да ни донесе оръжия, е било неин собствен, свободен избор.
Тогава защо я убихте? - Попитай убийците й.
Били са шавано. - Саймън, донесли са ти лък и стрели,
но какво означава това? - Малко ли е?
Много е. Прекалено много. Убедително е.
Дълго бяхме братя.
Още сме приятели, докато прекрача портите на града ви.
Оттам нататък сме врагове и можем да се убием взаимно.
Имам предложение, сър. - Какво предложение?
Нали знаете, че Текумзе ще пътува на юг през следващите седмици,
за да спечели семинолите за съюза си. - Е, и?
До Алабама са около 30 дена път.
В това време можем да се заемем със Свещения град.
Свещения град! Но разбира се! Превъзходно, Макхю.
Полковник Макхю. - Благодаря, сър.
Какво е змията без глава?
Губернаторе, Нюмън сподели ли ви вече предложението си?
Не, защо? И той ли иска униформа? - Едва ли, сър.
Предпочитам кожените си дрехи. - Е, какво има?
В дисагите си имам няколко фойерверки. Мога да отида с тях в Свещения град
и да направя малко фокуси. Сигурно ще ни нападнат.
Фойерверки ли? Много добре.
Има много признаци, че ще има война.
Война между Англия и американците.
Тогава какво ще правим?
По-добре попитай какво сме правили досега?
Винаги, когато бледоликите са воювали помежду си,
ние сме им били съюзници. С едните срещу другите.
И така във всяка война на белите мъже индианци се биеха срещу индианци.
И умираха за белите мъже. - Затова трябва да се съюзим,
иначе скоро няма да има червени мъже.
Откакто ти пристигна, моите воини са напълно необуздани,
но дали ще те последват и всички останали?
В началото, с мен бяха трима мъже от моето племе. Сега с мен са стотици.
А хиляди други останаха в селата си и само чакат моята дума.
Утре ще се срещнеш с воините, които ще те придружат на север.
Дай ми няколко добри пратеника,
които ще ти изпращам, само когато е необходимо.
Поздравявам ви, вождове.
За жалост нося вест, която няма да ви зарадва.
Генерал Харисън се е запътил към Свещения град.
Иска да нападне в зори. - Защо ни носиш тази вест?
Защо? Нали съм ви приятел.
И като търговец съм мирен човек.
Голямата вода ни донесе бледоликите и никога повече няма да ги отнесе.
Не.
Докато само един бледолик живее на големия ни остров,
няма дълго да цари мир. - Всичките ли искаш да ги убиеш?
Трябва да се научим, да живеем с тях.
Дойде денят на разплатата, братя мои. Не се колебайте.
Ще победим, още преди да пукне зората. - Текумзе ни повели да чакаме.
Текумзе каза да се оттеглим, ако ни грози голяма опасност и да не се бием.
Нека да се оттеглим още тази нощ и да осуетим плановете на Харисън.
Не говориш като воин. Да предадем Свещения град?
Да, прав си. По-добре да се бием. - Не бива да нападаме!
Глупаво е да напуснем града, за да нападнем Харисън някъде из околността.
Черният орел говори мъдро. Да почакаме тук.
Харисън иска да се бие и за нас битката е скъпа,
но още по-скъп ни е съюзът на всички червени мъже.
Значи да не действаме? Не, братя, Великия Дух никога няма да ни прости.
Аз чувам гласа му и той ни казва: "Бийте се срещу дългоножите!"
Воините ни ще бъдат неуязвими и победите ще следват една подир друга!
Братя! Нашият брат не говори мъдро, не се вслушвайте в думите му!
Събудете мъдрите си мисли!
Не бива да воюваме, братя, чувате ли ме? Не бива да се бием!
Тревога!
Към оръдията!
Къде са оръдията?
Артилеристите при мен!
Огън!
Готови! Огън!
Воините ни падат! Какво да правим?
Великия Дух напуснал ли ни е? Дългоножите избиват воините ни!
Какво ти казва Великия Дух?
Бийте се, братя! Победата е близо!
Нямаш ли какво друго да кажеш? Редиците ни оредяват! Ще загубим!
Бийте се, братя, бийте се! - Бийте се, братя, бийте се!
Великия Дух е с нас!
Ела.
Готови за атака!
Напред!
Кажи на Текумзе, да не се предава.
Текумзе не бива да се предава.
Поздравявам ви, генерале. Първата ни победа.
Благодаря, Макхю.
Вземете няколко човека
и опожарете пъкленото гнездо.
Полковник, готови сме. Да започваме ли?
Започвайте. - Тъй вярно, полковник!
Сам! - Полковник.
Намерихте ли нещо от Айлийн? - Не, полковник.
Всичко ли... - Претърсихме всичко. Хайде, палете!
Преряза въжетата, без да ни попиташ защо искахме да го съдим.
Не знаеше ли, че е измамник? - Трябваше да бъдем "непобедими".
Но какво се случи? Всичките ми воини паднаха,
а гробовете им са в облаците. - Тенскватава не е пророк,
той е жалък измамник!
Ако бяхте издържали само още един час, щяхме...
Мълчи!
Братя, Свещения град беше измама.
Той трябваше да заблуди червените мъже, че са по-силни от дългоножите.
Те ни победиха,
защото само децата могат да повярват, че белите могат да бъдат победени!
Но Текумзе познава градовете им, корабите им, армиите им.
Той също е измамник, не по-добър от пророка!
Значи ме обвинявате, осъждате ме!
По стар обичай си търсите жертва, която да изкупи срама и позора ви!
Аз ви питам, откъде са раните ви? Кой от вас е невинен?
Аз оставих заповед -
да се избягват всички битки, преди да сключим Великия съюз.
Братя, защо разрушихте съюза ни?
Вярно е.
Братя, бяхме заслепени, подхванахме битката
и думите на Черния орел бяха напразни.
Подкрепям те, Текумзе, с всичките си хора.
Сгреших, братя, защото разумът ми беше заспал.
Ако ме приемеш, вожде... - Дългоножите искаха война.
Ще я получат. Кръвта на братята ни ще се излее над тях, като потоп.
Братя, нека да помислим - при нас няма място за разпри и предателство!
Съюзът ни е жив, ако ние го искаме!
Лобен не може да те следва. Лобен не вярва в делата на червените мъже.
Великия Дух е мъртъв. Сега Исус Христос е моят Бог.
Затова мястото ми е при дългоножите.
Загасете всички огньове.
Завръщаме се у дома, при племената край големите езера.
Там ще намерим нови сили, за ново начало.
Строй се! Всички следвай командите ми! - Ако не беше само проклетата подагра.
Сър, багажът ви е натоварен.
Седем, осем... надясно!
Няколко думи, генерале.
Не приемайте толкова трагично,
официалното обявяване на войната от американците.
Тук няма открити фронтове.
Подгответе се за тежка, много тежка, бушменска битка.
Това тук не е Европа, нито прелестният, топъл Египет.
За това ще се погрижат червенокожите.
Искам да ви дам един съвет...
имаме малко хора, малко заселници, малко разузнавачи.
Опитайте се, да избягвате откритите битки.
Що се отнася до индианците, трябва... - Ще направя всичко възможно,
за да ги спечеля като съюзници.
Съюзници! Какви странни идеи!
Няма да имате голям успех.
Трябва да им раздадем дрехи и одеала, заразени с чума, за да ги изтребим.
Бихме могли да ги пипнем и по испански тертип -
с ездачи и кучета кръвопийци! Това би било подходящо като за тях!
Моля, позволете ми да ви възразя, сър. - Генерале, не въвеждайте нови методи,
имаме изпитани средства.
Полковник Проктър може много да ви разкаже за червенокожите.
Убеден съм в това, сър.
Генерале, вие имате много успехи през последните години.
В Египет, дори успяхте да победите Наполеон
и ми се струва, че адмиралтейството ви е изпратило при нас,
само защото сте били прекалено успешен.
Дълбоко съм впечатлен,
но се говори, че от французите сте приели лоши републикански навици.
Генерале, не въвеждайте новости тук,
това може да ви струва живота. - Тъй вярно, сър.
Потегляйте!
Здравейте, генерале!
Връщате се в добро здраве.
Постигнахте ли успех? - Текумзе ви очаква.
Какво впечатление ви направи?
Индианците почти са преодолели шока от Типекано.
Текумзе отново има силна армия.
Тук е записал условията си.
Освен това, иска да се срещне насаме с вас, на уреченото място.
Съгласен съм.
Само не съм сигурен, че той наистина ще дойде.
Текумзе ще дойде, бъдете сигурен.
Ти ме повика, генерале. Готов съм да изслушам думите ти.
Позволи ми първо въпроса, от чие име говориш, Текумзе?
От името на родените от тази земя. От името на всички червени народи.
Това са големи думи, приятелю. Прекалено големи, за да повярвам.
Изборът е твой, генерале.
Струва ми се, че не си приятел на белите мъже?
Как бих могъл? Как бихме могли да бъдем приятели с белите?
Но ти дойде. Чуй какво ще ти кажа.
Имам нужда от помощта ти. Америка ни обяви война на 19-ти Юни.
Имам много малко отряди и броят на доброволците, също е силно ограничен.
Американците са 3 пъти по толкова. - И повече.
Да, дори повече.
Затова предлагам съюз на всички индианци,
живеещи в нашата колония.
Знаеш отговора ми. - Да. Ти ми съобщи условията си.
Първо, гаранция за равноправни битки.
Второ, неприкосновеност на останалите индиански земи
и трето, гаранция за независим индиански щат на северозапад.
Който е бил предаван толкова често, има нужда от гаранции.
Вече не можем да се доверяваме сляпо.
Какво мога да ти отговоря? Само това:
Докато аз съм главнокомандващ тук, аз, генерал-губернатор Исак Брук,
няма да има предателство. Обещавам.
И никой англичанин няма да наруши договора ни, стига да го подпишем.
За това залагам живота си.
Значи имам само думата ти? - Само думата ми.
Да бъде. Още веднъж ще се доверя на бял човек, генерале.
Дългоножите идват оттук.
Тук е бродът. Тясно е, малко могат да прекосят реката едновременно,
затова ще се съберат на поляната.
Ние ще се скрием в гората и в блатото. Конниците ни ще стоят на другия бряг.
Щом дългоножите влязат в реката, нападаме.
Планът е великолепен,
но какво ще правим, ако американците не ни доставят това удоволствие?
Черния орел се е заел с това.
Никой от разузнавачите им няма да може, да ги предупреди.
Ето ги канадските ни приятели.
Здравей, Чарлз.
Време е да ти представя жена ми, тя непременно искаше да дойде.
Но вие може би вече се познавате.
Жива си и си при приятелите ми. - Жан ме намери и ме взе със себе си.
Сърцето ми беше онемяло от скръб. Сега онемя от радост.
Може би ти се струва неуместно, че го казвам сега,
но съм много привързан към скалпа си.
Идват!
Аз отивам на брода! - Ще очаквам да ми дадеш знак!
Това е първото ни сражение. Много зависи от него.
И първото впечатление винаги е най-доброто.
Много си ми умна.
Не ме смятайте за страхливец, но това място не ми харесва.
Глупости, Бери. Изнервен сте, защото разузнавачите се бавят някъде.
Въпреки това ще се чувствам по-добре, щом веднъж прекосим реката.
Ще наредя да поставят оръдията, за да сме сигурни поне в гръб.
Ако това ще ви успокои.
Офицери, предайте се! Съпротивата е безсмислена.
Нямате шанс. Свалете оръжията.
Бялото знаме не важи за мен, Текумзе!
Отивай си!
Ваше превъзходителство, надявам се, че умеете да спазвате военното право.
Победител в това сражение е бригаден генерал Текумзе.
Вие сте негов пленник.
Това май беше прекалено за теб.
Какво се случва с пленниците? - По-късно ще ги разменим.
Искам да говоря с него.
Да говориш? С кого? - Със Саймън.
Защо не. Само че няма да е в добро настроение,
наложи се да го вържем, защото заплашваше, че ще избяга.
Съжалявам.
Мислех, че индианците са те убили.
Татко никога не повярва в смъртта ти.
Защо не се върна у дома?
Имам съпруг, Саймън. - Съпруг?
Да, Жан. Той ме намери и ме отведе в Канада.
На него дължа живота си.
Той е ловец. Живеем на 1300 километра оттук.
Приятелите ни са индианци... - Индианци.
Назад към природата. Русо би ти се възхитил.
Много си се променил, Саймън.
Никога не си бил циничен. - Тогава, моля те, обясни ми
какво правиш при английските войски? Ти си американка и ние сме във война!
Текумзе се е съюзил с тях против нас, това може и да е важно за теб...
Това е важно за мен! Много важно дори!
Забравил ли си, че и сред твоите приятели някога имаше индианци!
По цяла нощ се възхищаваше на високите им идеали за свобода и демокрация!
Или ще навреди на кариерата на полковник Макхю,
да си спомни някогашните си възгледи?
Позволяваш, нали?
Казват, че имаш големи заслуги при Типекано.
Срамувам се заради теб.
Защо си тук? Тук има война.
Ако нещо ти се случи...
Сестричке...
Защо сме станали такива?
Не биваше да ходиш при него. - Защо не? Нали ми е брат.
Жан, ти нали си французин? - Аз съм канадец,
а че дядо ми е бил французин, е чисто съвпадение.
Дядо ми и баща ми се отделили от Англия и основали Съюза.
Винаги са воювали с Англия.
Сега страната ми отново воюва с Англия, а аз поддържам англичаните.
Жан, има ли в тази война изобщо "правилна страна"?
Той носеше документи, дай ги на Брук. - Документи?
Какви стратези сте вие!
Струва ми се, че господин полковникът е избягал.
Тревога! Към конете! Качвайте се!
Бързо, бързо!
От 2 месеца англичаните напредват победоносно на територия от 1500 км.
Форт Макинтош падна, форт Дарлбърн е завзет.
Англичаните и бригаден генерал Текумзе, който стоеше пред дулото ви!
Заслужавате да ви разжалвам! Как можахте да влезете в капана му?
Толкова лесно няма да ви се размине.
Направете, каквото смятате за добре. - Точно така ще постъпя.
Генерале, като пленник на англичаните, срещнах отново сестра си.
Значи индианците на Текумзе не са я убили.
Разбирам, това е било нещо като частна война. Отмъщение за убитата сестра.
Няма да се измъкнеш толкова лесно, момчето ми.
В тази война става дума за жизнено пространство и ти няма да се измъкваш!
Война... Каква война водим ние?
Генерале, ние избиваме. Убиваме всеки, който прилича на индианец.
Нуждаем се от земята им, добре, но нали някъде трябва да отидат!
Някъде трябва да живеят! - Добър индианец е мъртвият индианец.
Толкова е просто, момчето ми. - Генерале!
Англичаните са завзели Детройт.
Кой? - Генерал Брук
и бригаден генерал Текумзе.
Брук ще се замисли, дали да не тръгне директно към града ни.
От форта ви, лесно можем да му отрежем пътя назад.
Заминавате веднага!
Пригответе отбраната на форта! Ще ви изпратя 400 кентъкски конника.
Макхю, стегнете се! Помислете за Свещения град!
Това беше победа за нацията ни, не можете просто да го забравите!
Тук си, най-после отново си тук!
Татко, моля те... - Нищо не казвай, яж.
Сигурно си гладна.
Айлийн се върна. Винаги съм го знаел.
Айлийн, сестричке.
Не е добре, човек да си почива твърде дълго на стари лаври.
Правилно, но докато не пристигнат запасите от форт Малтън,
не би било разумно, да предприемем решаващия удар.
Плячката ни в Детройт беше голяма, но ние се нуждаем от много повече.
Какво са белите, без барут и олово?
Прав си, но и червените мъже, много бързо се научиха да боравят с тях.
Защото ни се наложи.
За нас е много по-важно да научим друго от вас.
Вие обработвате и засаждате малко земя и 20 души се изхранват от нея.
Еленът, с който ще се нахрани веднъж семейството на червения мъж,
се нуждае от двайсет пъти повече земя.
Ако не се научим от вас на това, червеният човек е загубен.
Полковник Макхю е пристигнал във форта, приготвя се за сражението.
В момента има много малко хора, но ще получи подкрепление,
около 400 кентъкски конника.
Харисън реагира по-бързо, отколкото предполагах.
Айлийн е във форта и ще ни снабдява с информация.
Айлийн, като разузнавач? Не е ли прекалено опасно за нея?
Тя не смята така, израснала е там.
Ако американците укрепят форта, няма да е лесно да го превземем.
Заминаваме незабавно.
Е, генерале, съобщихте ли на този Текумзе, нарежданията от Лондон?
Генерале, длъжен сте да му кажете, че Лондон
никога няма да се съгласи с индиански щат на северозапад.
Адмиралтейството беше категорично,
а равните права в сраженията... - Забранявам да се намесвате, Проктър!
Утре сутрин ще ме последвате, аз ще яздя с авангарда.
С форсиран марш, това е всичко!
Още се съветват в комендантството, само О'Брайън си легна.
Много постови ли са поставили? - Да, направила съм скица.
Освен това има 2 или 3 патрула. Мъжете също ще будуват в къщите си.
Как е положението при вас? - Поставих пост и при конете.
Добре.
Англичани!
Предпочитам, да се откажа от стратегическо предимство,
отколкото от репутацията на британското рицарство, мадам.
Капитане, вие сте мой военнопленник!
Трябва да го накараме, да ни каже откъде се излиза на покрива.
Господин съдия, подложете си задника на триона
и кажете кой зъб ви поряза.
Съвещавайте се спокойно,
но знайте, че вече не го правите под американска власт,
а под скиптъра на английския крал.
И понеже е толкова хубаво... - Внимавай!
Започва се.
Хайде, на покрива!
Натам!
Постъпваме лекомислено, генерале.
Кой ще ни обърне внимание тук горе?
Хайде, да свалим това нещо!
Къде са хората ми? - Скрили са се в креватите си!
Ще се разправям с тях, повярвайте ми!
Мирише ли ви на нещо?
Това е огън.
Брук!
Брук! Брук! Брук!
Какво се случи със страната ни?
Всичко, за което някога съм се борил,
за което много мъже прекосиха океана, е разрушено.
Аз съм стар и болен. Синът ми е полковник при републиканците,
дъщеря ми е на страната на врага. - Врагът! Текумзе също е при тях.
Обичаш ли го още?
Не си длъжна да ми отговаряш, но аз все пак съм ти баща.
Не, татко, любовта ми принадлежи на Жан-Рафаел.
Текумзе...
Мястото ми е до моя съпруг.
И до Текумзе и до неговите приятели.
Божичко, Саймън!
Татко, подръж за малко.
Бети казва, че във форта вече горят почти всички къщи.
Момчето ми! Саймън, искаш ли да жертваш всичките си хора?
Няма да им дам нашите оръжия.
Не! - Останете в къщата.
Тук нищо няма да ви се случи.
Саймън!
Казах да не излизате от къщата!
Саймън, забранявам ти!
Сестричке...
защо сгрешихме във всичко?
Победата ни е по-лоша от 10 загуби. - Знам какво казват думите ти.
Моят брат генерал Брук е мъртъв.
За нашето дело, това е по-лошо от 10 загубени сражения.
Генералът казваше: "Елате да се бием."
Проктър ще казва: "Отивайте да се биете."
Да, знам.
Тук имаме един обичай...
Някой някога го е донесъл от Европа...
Последната чаша е за Саймън. Да му кажем наздраве, още веднъж.
Това ли е мястото, за което говореше? - Да.
Много е добро.
Ще накараме Проктър да изчака тук с нас ген. Харисън.
Нали това имаш предвид?
Нещо друго ме занимава повече, братя. Проктър не е нашият брат генерал Брук.
Изминаха седмици, преди да ни съобщи
за падението на английската флота край езерото Ери.
Затова изпратих нашите разузнавачи да донесат вести.
Англичаните губят на всички фронтове.
Не от малодушие говоря така,
но нашите братя не бива да загиват за червените ливреи.
Мисля, че трябва да ги напуснем.
Текумзе е прав. Да напуснем англичаните.
Ние имаме договор с тях. - Имаме съюз.
Съветът на старейшините го одобри. - Договорите са свещени.
Ние имаме съюз и с Уедърфорд.
Той вече дълго ни чака, а пътят натам става все по-дълъг.
Това е вярно, а Уедърфорд ни е брат.
Виж белезите, Текумзе. Те разказват за сражения, в които съм се бил до теб.
Дойдохме при теб, за да водим война срещу дългоножите.
Ние сме воини! Не можем да си отидем!
Затова и ти трябва да останеш.
Ще важи решението ви, братя.
Съобщиха ми, че искате да се биете тук.
Може би Харисън изобщо не иска да идва насам.
Иска.
Е, добре, ще си помисля. - Искам отговора ти тук и сега.
Да, признавам, че теренът наистина е подходящ.
Да или не?
Не вие заповядвате тук, генерале.
Трябва да свикнете с тази мисъл.
Впрочем договорът с вас трябва да бъде преработен.
Адмиралтейството също смята така.
Генерал Брук, който често превишаваше пълномощията си...
За това ще отговаряте вие, генерале.
Проктър, ирокезите са скалпирали пленници в твое присъствие,
след като си ги черпил алкохол. Защо допускаш това?
Питам защо допускаш това? - Защо да се намесвам?
Индианците ви, не се подчиняват на заповеди.
Неуправляеми са. - Неуправляеми?
Ти просто си неспособен да заповядваш!
Иди си вкъщи и си обличай женски рокли!
Залп! Огън!
Назад! Отдръпнете се!
Предполагам, че се започва.
Залп! Огън!
Имаме значителни загуби, генерале. - Не съм сляп, Бери.
Резервите в центъра, останалите с мен. - Тъй вярно.
Всички резерви и офицери при мен!
Свирете отбой! - Оттегляме ли се? Но защо?
Това означава смърт за индианците.
Изтегляме се във форт Малтън. Ординарец!
Пригответе оръдията за отстъпление!
Проктър се оттегля! Страхливото куче се оттегля!
Проктър ни предава.
Зарязва ни.
Жан. - Да.
Като генерал, нали съм ти началник? - Да, генерале мой!
И още никога не съм ти давал заповед.
Да, това е вярно. - Тогава ме слушай добре.
Вземаш Айлийн и двамата веднага се махате оттук.
Киш-калва ще ви придружи.
Текумзе, не можеш да ни причиниш това.
Не можеш. Заклели сме се...
Предай това на Валагуа. За сина ми е.
Текумзе падна на 5-и Октомври 1813 г.
Уилям Хенри Харисън стана президент на Съединените щати на Америка
през 1840 г.
Рипна от DVD и донатъкми Веско Каменов, 02.2008