ВЛАСТЕЛИНЪТ НА ПРЪСТЕНИТЕ
Не ще преминеш! - Гандалф!
Аз съм служител на тайния огън, повелител на пламъка на Анор.
Върни се в сенките!
Тъмният огън не ще ти помогне, пламък на Удун!
Не ще преминеш!
Бягайте, глупци!
Какво става, г-н Фродо?
Нищо.
Само сън.
ДВЕТЕ КУЛИ
Мордор - единственото място, което не искаме да видим отблизо.
А се опитваме да стигнем там.
Но не можем.
Няма какво да се лъжем, изгубихме се.
Според мен Гандалф не е искал да идваме насам.
Той не искаше да се случват много неща, Сам. Но те станаха.
Пръстенът, нали? - Става все по-тежък.
Каква храна ни остана? - Чакай да видя.
О, чудесно.
Питки лембас... Я, гледай!
Още питки лембас!
Иначе не обичам чужда храна, но този елфически хляб не е лош.
Нищо ли не може да удави настроението ти?
Тази дъждовна буря може.
Изглежда ми странно познато.
Защото вече бяхме тук. Обикаляме в кръг.
Каква е тази ужасна воня? Сигурно сме до някое гадно блато.
Усещаш ли? - Да.
Подушвам го.
Не сме сами.
Крадците. Крадците.
Мръсни, малки крадци.
Къде е?
Те ни го откраднаха.
Безценното ми.
Ние ги мразим, проклетниците!
То си е наше, само наше. И ние си го искаме!
Това е Жилото. Вече си го виждал.
Нали, Ам-гъл?
Пусни го или ще ти прережа гърлото.
Гори!
Гори ни!
Вледенява!
Гадни елфи са го плели.
Махнете го от нас! - Да млъкваш!
Няма смисъл. Всички орки в Мордор ще чуят тая врява.
Да го вържем и да го оставим.
Не! Така ще умрем!
Това и заслужаваш!
Може би заслужава да умре.
Но след като го видях, ми стана жал за него.
Ние ще слушаме, ако са добри с нас.
Махнете го от нас.
Кълнем се да слушаме. Кълнем се!
Не вярвам на твоите обещания.
Кълнем се... да слушаме господаря... на безценното.
Ще се закълнем... в безценното!
Ам-гъл. Ам-гъл.
Пръстенът е коварен. Ще те накараме да спазиш думата си.
Да... в безценното.
В безценното.
Не ти вярвам!
Долу! Долу! - Сам!
Иска да ни измами. Ако го пуснем, ще ни удуши, докато спим.
Знаеш ли пътя за Мордор? - Да.
Ходил ли си там?
Да.
Отведи ни до Черната порта.
Какво подушваш?
Човешка плът.
Арагорн.
Те ни преследват.
Движение!
Ускоряват хода си.
Сигурно са ни подушили. Хайде!
Хайде, Гимли!
Три дни и нощи ги гоним. Без храна. Без сън.
Не виждаме плячката, а само следите й.
Листата на Лориен не падат напразно.
Може би са още живи.
Имат само ден преднина. Хайде.
Хайде, Гимли! Настигаме ги!
Не ме бива за дълги походи. Ние сме спринтьори по природа.
Много сме опасни на къси разстояния.
Рохан, земята на конниците.
Тук нещо не е наред.
Нещо зло дава сили на орките.
И пречи на нас.
Какво вижда елфическият ти поглед?
Урук-хаите завиват на североизток.
Отнасят хобитите в Исенгард.
Саруман.
Светът се променя.
Кой може да застане срещу армиите на Исенгард
и Мордор?
Срещу силата на Саурон и Саруман
и съюза на двете кули?
Заедно, господарю Саурон,
ще властваме над тази Средна земя.
Старият свят ще изгори в пещите на прогреса.
Ще изсечем горите.
Ще построим нов ред.
Ще подкараме машината на войната с мечове,
копия и железните юмруци на орките.
Трябва само да премахнем своите врагове.
Конниците отнеха земите ви.
Прогониха народа ви към безплодните хълмове.
Убийци!
Върнете си земите, които откраднаха. Изгорете селата им!
Ще започнем с Рохан.
Тези селяни твърде дълго ви удържаха. Но стига.
Еотен! Еотен!
Вземи сестра си. Само двама ще яздите по-бързо.
Тате каза на Еотен да не язди Гарулф. Много е голям за него.
Трябва да стигнеш до Едорас и да вдигнеш тревога. Разбра ли?
Да, мамо... - Не искам да ходя, мамо!
Аз ще ви намеря там, Фреда.
Бързо!
Бягай, дете!
Рохан е готов да бъде сразен, господарю.
Теодред?
Синът ти е тежко ранен, господарю.
Попаднал е на засада от орки.
Ако не защитим земята си, Саруман ще я вземе насила.
Лъжеш!
Саруман Белия винаги е бил наш приятел и съюзник.
Грима...
В нашите земи свободно бродят орки.
Грабят и убиват безнаказано.
Орки с Бялата ръка на Саруман.
Защо умножаваш тегобите на един стар, угрижен ум?
Не виждаш ли?
Чичо ти е уморен от твоите брожения
и подстрекателства за война.
Подстрекателства? Кога те е купил Саруман?
С какво те подлъга, Грима?
Че ще вземеш своя дял, щом избият всички хора?
Твърде дълго следваш сестра ми. Твърде дълго обладаваш стъпките й.
Имаш остро око, Еомер, син на Еомунд... Твърде остро.
Ако се върнеш в Роханските предели,
ти ще умреш.
Да дишам. Трябва да дишам.
Бягали са, сякаш господарите им са ги шибали с камшик.
Не можем да продължим без почивка.
Запалете огън!
Май сбъркахме, като напуснахме Графството, Пипин.
От какво е този шум?
От дърветата. - Какво?
Спомняш ли си Старата гора?
Разправяха, че във водата имало нещо, от което растели високи
и оживявали. - Оживявали?
Можели да си шепнат едно на друго.
Дори да ходят.
Умирам от глад. От три дни ядем само червив хляб.
Защо да не хапнем месо?!
Например тези двамата? Сочни са.
Те не са за ядене.
Ами краката им? Те не им трябват,
а изглеждат вкусни. - Назад, боклук!
Да ги нарежем! - Само по хапка!
Не!
Явно ще ядем месо все пак.
Пипин! Да тръгваме!
Хайде!
Викайте за помощ.
Викайте!
Няма кой да ви чуе.
Пипин!
Кървава зора.
Тази нощ се е проливала кръв.
Рохански ездачи, какви новини носите?
Каква работа имат елф, човек и джудже в Пределите?
Отговаряйте бързо!
Представи се, коннико, и ще ти кажа.
Бих ти отрязал главата, джудже,
ако беше малко по-високо.
Нямаше да успееш.
Аз съм Арагорн, син на Араторн.
Това са Гимли, син на Глоин, и Леголас от Горските елфи.
Ние сме приятели на Рохан и твоя крал Теоден.
Теоден вече не различава приятел и враг.
Дори собственото си семейство.
Саруман е отровил ума на краля и властва над тези земи.
Прокудиха мен и спътниците ми, защото сме верни на Рохан.
Белият магьосник е коварен.
Казват, че обикалял наоколо, предрешен като старец с качулка.
И не можем да заловим шпионите му.
Не сме шпиони. Преследваме отряд урук-хаи на запад през равнината.
Плениха двама от другарите ни.
Избихме орките тази нощ.
Не видяхте ли двама хобити с тях?
Дребни създания. Като човешки деца.
Не оставихме никой жив. Събрахме труповете и ги запалихме.
Мъртви?
Съжалявам.
Хасуфел! Арод!
Дано ви послужат по-добре, отколкото на предишните си ездачи.
Сбогом!
Потърсете приятелите си, но оставете всяка надежда.
Тя е мъртва в тези земи.
Отиваме на север!
Тяхно е.
Провалихме се.
Тук е лежал хобит.
И още един.
Пълзели са.
С вързани ръце.
Срязали са въжетата.
Побягнали са насам.
Но са ги последвали.
Коланът!
Бягай!
Отдалечават се от бойното поле...
и влизат във Фангорнския лес.
Фангорн?
Полудели са да влизат там!
Май му избягахме.
Ще изтръгна гнусните ви вътрешности!
Спрете!
Качи се на дърво.
Махна се.
Мери!
Ще те изкормя за радост на червеите!
Мери, бягай!
Гледай ти, малки орки!
То говори, Мери. Дървото говори!
Дърво?
Аз не съм дърво!
Аз съм ент!
Пазач на дърветата. Пастир на гората.
Не му говори, Мери! Не го насърчавай!
Някои ме наричат Дървобрад.
И на чия страна си?
Страна? Не съм на ничия страна,
защото никой не е на моя страна, малък орк.
Вече никой не пази дърветата.
Не сме орки, а хобити!
Хобити?
Не съм ги чувал тези.
Приличате ми на хитри, малки орки!
Те носят огньове.
Те носят брадви.
Дъвчат, хапят, чупят, режат, горят!
Проклети унищожители и убийци! - Не!
Не е вярно! Ние сме хобити!
Полуръстове! - От Графството!
Може би да...
а може би не.
Белият магьосник ще знае.
Белият магьосник?
Саруман.
Видяхте ли? Изведохме ви.
Бързо, хобити, бързо!
Късмет, че ви намерихме.
Добър хобит.
Това е тресавище! Завел ни е в блато.
Блато, да, да.
Хайде, господарю. Знаем добри пътеки из мъглата.
Бързо, хобити! Да бързаме.
Намерих го. Пътя през блатото.
Орките не минават тук. Орките не знаят пътя.
Обикалят отдалеч.
Побързайте. Като сенки трябва да сме тихи.
Тук има мъртъвци! Мъртвешки лица във водата!
Всички мъртви. И изгнили.
И елфи, и хора, и орки.
Велика битка, много отдавна.
Мъртвите блата, да, така им викат.
Насам.
Не отивайте при светлините.
Внимавайте! Или и хобитите при мъртвите ще идат
и светлинките им там ще засветят!
Ам-гъл! - Не следвайте светлините!
Добре ли си?
Тъй ярко.
Тъй красиво.
Безценното ни.
Какво каза?
Господарят трябва да почива. Да събира сили.
Ти кой си?
Не бива да ни пита. Не му е работа... Ам-гъл...
Гандалф каза, че си живял на реката.
Студено е сърцето, студена е кръвта. Студено е на пътника далече от дома.
Каза, че не си живял леко.
И не вижда той добре, щом слънце и луна умре.
Преди си бил като хобитите, нали?
Нали?
Смийгъл?
Как ме нарече?
Така си се казвал преди, нали?
Много отдавна.
Казвах се.
Смийгъл.
Черни ездачи!
Крийте се!
Хайде, Фродо!
Бързо! Ще ни видят!
Мислех, че са мъртви. - Мъртви?
Не, те не могат да умрат.
Духовете на Пръстена... са полетели!
Те го викат.
Викат безценното.
Господин Фродо! Няма нужда. Аз съм тук.
Бързо, хобити.
Черната порта е недалеч.
Кръв от орки.
Странни следи.
Толкова е задушно.
Тази гора е стара. Много стара.
Пълна със спомени...
...и гняв.
Дърветата говорят помежду си.
Гимли! Свали брадвата!
Там има нещо.
Какво виждаш?
Идва Белият магьосник.
Не му давай да говори, ще ни омагьоса.
Трябва да сме бързи.
Вървите по следите на двама млади хобити.
Къде са?! - Онзи ден минаха оттук.
Срещнаха неочакван спътник. Това достатъчно ли е?
Кой си ти? Покажи се!
Не може да бъде.
Ти падна сразен!
През огън... и вода.
От най-долната тъмница до най-високия връх
се бих с балрога на Моргот.
Но най-сетне го потуших
на билото на планината.
После мракът ме погълна
и отнесе ме в забрава надалеч.
Звезди витаеха над мен
и всеки ден бе дълъг като живота на Земята.
Но това не беше краят.
Животът се върна в мен.
Бях изпратен обратно...
...да довърша делата си.
Да.
Така ме наричаха.
Гандалф Сивия. Това беше моето име.
Аз съм Гандалф Белия.
И се връщам при вас
с обрата на времето.
Първата част от пътуването свърши, но започва друга.
Рохан е във война. Трябва да стигнем бързо до Едорас.
Това е един от Меарите, освен ако очите ми не са омагьосани.
Сребърната грива.
Той е господар на всички коне
и бе мой приятел през безброй опасности.
Домът ми е в дълбините на леса,
в подножието на планината.
Обещах на Гандалф да ви пазя.
И ще ви сложа на сигурно място.
Дърветата са полудели.
В сърцата им забира гняв и ще ви наранят, ако им позволя.
Не останаха много от нас,
ентите, които да ги наглеждат.
Черната порта на Мордор.
Олеле.
Татко щеше да ни подреди, ако ни видеше сега.
Господарят нареди да го заведа до Мордор.
И добрият Смийгъл го направи, както нареди.
Така е.
Значи бяхме дотук. Не можем да преминем.
Вижте! Портата. Отваря се!
Виждам път надолу.
Господарю!
Не те карам да идваш с мен, Сам. - Знам, г-н Фродо.
Съмнявам се елфическите наметала да ни предпазят.
Господарю, не!
Ще те хванат!
Не му го занасяй.
Той иска безценното.
Постоянно го търси.
И безценното иска да се върне при него.
Но не бива да му го даваме.
Не! Има и друг път, по-таен, по-мрачен.
Защо не каза по-рано? - Защото господарят не попита.
Намислил е нещо. - Има и друг вход към Мордор?
Да. Има пътека...
...и стълби. И накрая...
...тунел.
Той ни доведе дотук, Сам. - Не, господин Фродо.
Удържа на думата си.
Води ни, Смийгъл.
Смийгъл е добър и ще помогне.
Едорас и златният палат Медуселд.
Тук живее Теоден, кралят на Рохан...
чийто ум е покорен.
Саруман властва над крал Теоден.
Господарю, синът ти... е мъртъв.
Господарю?
Чичо?
Няма ли да идеш да го видиш?
Нищо ли няма да направиш?
Внимавайте с приказките. Тук не сме добре дошли.
Сигурно е умрял през нощта.
Каква трагедия за краля -
да изгуби единствения си наследник.
Разбирам, че ти е трудно да го преживееш.
Особено сега, когато брат ти те изостави.
Остави ме сама, змия такава!
Но ти си сама.
Кой знае какво си мълвяла в мрака.
В среднощните безсъния,
когато животът ти се е свивал
и стените на спалнята са приближавали към теб
като капан към обградена сърна.
Тъй красива.
И тъй студена.
Като бледо пролетно утро,
което още задържа зимния хлад.
Думите ти са отровни.
В гробищата е по-весело.
Не мога да те пусна с оръжие при краля, Сиви Гандалф.
Така е заповядал Грима.
Жезълът ти.
Не можеш да вземеш патерицата на един старец.
Господарю, идва Гандалф Сивия.
Пак носи лоши вести.
В последно време гостоприемството в двореца ти е западнало,
кралю Теоден.
Той не е добре дошъл.
Защо да съм гостоприемен към теб,
Гандалф Буревестнико?
Добре казано, господарю.
Този фокусник отново идва твърде късно.
Зловест го наричам аз. Лош гост лоши вести носи.
Мълчи. Дръж си раздвоения език зад зъбите.
Не съм преминал през огън и смърт,
за да разменям обиди с глупав червей.
Жезълът му. Казах ви да му вземете жезъла.
Теоден... сине на Тенгел...
твърде дълго си седял в сенките.
На твое място бих мирувал.
Чуй ме!
Освобождавам те... от магията.
Тук нямаш сила,
Сиви Гандалф.
Саруман! Ще те изтегля, както се вади отрова от рана!
Почакай!
Ако изляза, Теоден ще умре.
Не успя да убиеш мен. Не ще убиеш и него.
Рохан е мой.
Върви си!
Теб те познавам.
Еовин.
Подишай отново чистия въздух, приятелю.
Само мрачни сънища сънувам напоследък.
Ръката ти ще си припомни старата сила по-лесно,
ако хване меч.
Аз ти служих вярно, господарю.
С твоите магии щеше да ме превърнеш в сакато животно!
Не ме отпращай!
Не, кралю! Остави го.
Заради него е пролята достатъчно кръв.
Махнете се от пътя ми!
Привет, кралю Теоден!
Къде е Теодред?
Къде е синът ми?
Еланор.
Това цвете расте само над гробовете на предците ми.
Сега ще цъфти над моя син.
Уви, живеем в злощастно време,
когато младите погиват, а старите изгниват.
Не исках да дочакам деня, в който ще рухне родът ми.
Не си виновен за смъртта на Теодред.
Никой родител не бива да погребва детето си.
Той беше силен приживе.
Духът му ще открие пътя до домовете на предците ти.
Нападнали са без предупреждение. Били са без оръжие.
Дивите изгарят всичко в Западните предели -
къщи, кошари, дървета.
Къде е мама?
Това е само намек за ужаса, който ще ви стовари Саруман.
Сега е станал още по-силен, защото се страхува от Саурон.
Посрещни го в открита битка.
Отдалечи го от жените и децата.
Трябва да се сражаваш.
На север вече яздят 2000 твои мъже. Еомер ти е верен.
Хората му ще се върнат да се бият за краля си.
Сигурно са вече на 300 левги оттук.
Еомер не може да ни помогне.
Знам какво искаш, но няма да причиня смъртта на още хора от моя народ.
Няма да рискувам открита война.
Войната вече започна, независимо дали я искаш.
Последния път, когато проверих,
крал на Рохан все още беше Теоден, не Арагорн.
Значи това решава кралят?
По заповед на краля
градът се евакуира!
Ще поемем към крепостта в Шлемов дол.
Не носете съкровища! Вземете само храна!
Шлемов дол! Бягат в планината, а трябва да останат и да се бият.
Кой ще ги брани, ако не кралят?
Постъпва, както смята за редно. Долината ги е спасявала преди.
От тази теснина не се излиза. Теоден влиза в капан.
Мисли, че ги отвежда в безопасност, но ще предизвика клане.
Теоден има силна воля, но ме е страх за него.
Страх ме е за бъдещето на Рохан.
Той ще има нужда от теб, Арагорн.
Народът на Рохан ще има нужда от теб.
Защитата трябва да издържи.
Ще издържи.
Сивия скитник. Така ме наричаха преди.
Бродя по тази земя вече триста човешки живота и пак нямам време.
Но ако имам късмет, това пътуване няма да е напразно.
Чакайте ме в зори на петия ден.
На разсъмване погледнете на изток.
Тръгвай!
Добре въртиш меча.
Жените тук го владеят отдавна. Невъоръжените също падат от оръжие.
Не ме е страх от смърт или болка. - А от какво те е страх, милейди?
От клетка.
От живот в затвор, докато от навик и старост забравя за решетките.
И за доблестта, която безвъзвратно съм загубила.
Ти си дъщеря на крале,
жена-воин от Рохан.
Съдбата ти ще бъде различна.
Теоден няма да остане в Едорас.
Там е уязвим и го знае.
Очаква атака срещу града.
Ще избягат в голямата крепост на Рохан - Шлемов дол.
Но пътят през планините е опасен.
Ще се забавят.
С тях ще има жени и деца.
Изпрати уаргите.
Ей, миризливецо, не се отдалечавай толкова!
Защо го правиш? Постоянно го обиждаш.
И му се караш.
Защото...
Защото той е такъв, г-н Фродо - лъжец и измамник.
Интересува го само Пръстена.
Нямаш представа какво му е причинил и продължава да му причинява.
Искам да му помогна, Сам. - Защо?
Защото трябва да повярвам, че може да се върне.
Не можеш да го спасиш, г-н Фродо.
Какво знаеш ти? Нищо!
Извинявай, Сам. Не знам защо го казах.
Аз знам. Заради Пръстена.
Видях те, не сваляш очи от него.
Не ядеш. Почти не спиш.
Той те е завладял. Трябва да се бориш.
Знам добре какво трябва. Пръстенът е поверен на мен.
Той е моя задача! Моя! Само моя!
Не се ли чуваш? Знаеш ли на кого приличаш?
Искаме го.
Трябва ни.
Трябва да вземем безценното.
Те го откраднаха от нас.
Гадните малки хобити.
Лоши, лукави, лъжливи.
Не. Не и господаря.
Да, безценно. Ще те измамят, ранят, лъжат!
Господарят ми е приятел.
Ти нямаш приятели. Никой не те обича.
Не те слушам!
Ти си лъжец и крадец.
Не!
И убиец.
Махни се! - Да се махна?
Мразя те.
Къде щеше да бъдеш без мен?
Аз спасих нас двамата. Оцеляхме само заради мен.
Вече не.
Какво каза?
Сега господарят се грижи за нас.
Нямаме нужда от теб.
Какво?
Махай се... и не се връщай повече!
Не!
Махай се и не се връщай.
Махай се и не се връщай!
Ние му казахме да се махне
и той се махна, безценно!
Махна се! Махна се!
Сега Смийгъл е свободен!
Виж! Виж какво намери Смийгъл!
Младички са. Сочнички. Вкуснички.
Да... Яж. Яж!
Остави го, ще повърне от това.
Зайците не се ядат така.
Какво прави?
Глупав, дебел хобит!
Разваля всичко!
Какво да им разваля? Те са кожа и кости.
Да имахме малко компири...
Какво е "компири", безценно?
Какво е? - Картофи.
Вариш ги, мачкаш ги, правиш яхния.
Пържат се идеално с прясна рибка.
Дори ти няма да откажеш.
Ще откажем и още как.
Само разваляш рибката.
Дай ни я сурова и да мърда още,
пък яж си гадните компири.
Ти си безнадежден случай.
Г-н Фродо?
Какви са тези?
Слуги на Саурон.
Викат ги в Мордор.
Черният господар събира всички армии.
Скоро ще бъде готов.
За какво? - За своята война.
Последната война, която ще потопи света в Мрака.
Трябва да побързаме. Хайде, Сам.
Господин Фродо! Виж!
Олифант!
Никой няма да ми повярва.
Смийгъл?
Забавихме се твърде много.
Вържете им ръцете!
Вярно, не се срещат много женски джуджета.
Всъщност те така приличат на нас по гласа и лицата си,
че често ги бъркат с мъже.
Заради брадите.
А от това пък произтича грешното убеждение, че няма джуджета-жени.
И че джуджетата никнат от дупки в земята,
което, разбира се, е невъзможно.
Всичко е наред! Не се страхувайте! Беше нарочно.
Светлината на Вечерницата никога не помръква.
Мога да я подаря на когото искам.
Заедно със сърцето си.
Заспивай.
Спя.
Това е сън.
Значи е хубав сън.
Спи.
Веднъж ми каза,
че този ден ще дойде.
Това не е краят... а началото.
Трябва да отидеш с Фродо.
Това е твоят път.
Все още не виждам пътя си.
Той вече е начертан пред теб.
Не можеш да страниш от него вече.
Арвен...
Ако не вярваш на друго...
повярвай на това...
повярвай в нас.
Къде е тя?
Жената, която ти е подарила този камък?
Времето ни тук изтича.
Времето на Арвен изтича.
Пусни я.
Остави я да отплава на запад,
да отнесе любовта към теб в Безсмъртните земи
и така тя няма да умре.
Но ще остане само спомен.
Няма да оставя дъщеря си да умре тук.
Тя остава, защото още има надежда. - Остава заради теб.
Но мястото й е с нашия народ.
Имаш шанс за друг живот...
далеч от войната, тъгата, отчаянието.
Защо казваш това?
Аз съм смъртен. А ти си от народа на елфите.
Беше само сън, Арвен.
Нищо повече.
Това е твое.
Беше подарък.
Задръж го.
Господарю?
Отплава към Безсмъртните земи с останалите от нейния народ.
Какво става?
Хама? - Не съм сигурен.
Уарги!
Разузнавач.
Какво става? - Уарги! Нападат ни!
Уарги нападат!
Ездачи - начело на колоната.
Качвайте ме на коня. Аз съм ездач.
Отведи хората в Шлемов дол, бързо. - Мога да се бия.
Направи го заради мен.
След мен!
Напред! В атака, де! - Стойте в ниското!
Така! В атака! - Не се делете!
Цункай брадвата, красавецо.
Този се брои за мен!
Миризливец.
Арагорн!
Говори и ще те убия безболезнено.
Той е... мъртъв.
Малко падна от скалата.
Лъжеш!
Качете ранените на коне.
Вълците на Исенгард ще се върнат. Оставете мъртъвците.
Хайде.
Най-сетне! - Ето го - Шлемов дол!
Спасени сме!
Пристигнахме благополучно, милейди. Благодарим ти.
Мамо! - Еотен! Фреда!
Сторете път за Теоден! Сторете път за краля!
Толкова малко се върнахте?
Спасихме народа си.
Но платихме с цената на много животи.
Милейди.
Господарят Арагорн... Къде е?
Падна убит.
Изтеглете всички войски зад стената.
Затворете портите и сложете постове.
А които не могат да се бият? Жените и децата?
Да влязат в пещерите.
Саруман е полудял да мисли, че може да ни хване тук.
Шлемов дол има един недостатък.
Външната стена е от масивна скала,
но на дъното има тесен проход,
малко по-голям от канал.
Възможно ли е огън да надвие камък?
Как може да се събори стената?
Ако стената падне, ще падне и Шлемов дол.
Дори да я сринем, ще трябват безброй войници.
Хиляди, за да превземат крепостта.
Десетки хиляди. - Но не съществува такава сила.
Надига се нова сила.
Победата е близо.
Тази нощ
ще напоим земята с кръвта на Рохан!
Към Шлемов дол!
Избийте всички до един!
На война!
Нека зората не изгрее повече за хората!
Виж, на юг нещо гори.
Винаги нещо гори
тези дни в Исенгард
Исенгард?
Беше време, когато Саруман обикаляше из моите гори.
Но сега мисли само за метал...
...и машини.
Той не обича вече живите неща. - Какво е това?
Армията на Саруман. Войната е започнала.
Нека те пази силата на Валарите.
Време е.
Корабите отплават за Валинор. Тръгвай, преди да е късно.
Аз вече избрах.
Той няма да се върне.
Защо оставаш, когато няма надежда?
Винаги има надежда.
Дори Арагорн да оживее, пак ще бъдете разделени.
Дори да победи Саурон, да стане крал
и да сбъдне мечтите ти,
ще трябва да вкуси горчивината на смъртта.
От меч или от старост
Арагорн ще умре.
И ти няма да намериш утеха...
...никаква утеха след смъртта му
Той ще умре...
Ще стане бляскав образ на човешките крале
от древността, когато светът беше млад.
А ти, дъще моя...
ще останеш сама в мрак и съмнение
като в зимна нощ, когато не греят звезди.
Ще останеш тук...
свързана завинаги с тъгата си под умиращите дървета,
докато светът не се промени
и не изтекат всичките дълги години на твоя живот.
Арвен.
Тук няма нищо за теб...
...освен смърт.
Не обичаш ли и мен?
Обичам те, татко.
Силата на врага расте.
Саурон ще използва марионетката си Саруман,
за да унищожи народа на Рохан.
Насъскал е Исенгард.
Окото на Саурон се обръща към Гондор -
последното свободно кралство на хората.
Ще ги нападне бързо...
Той усеща, че Пръстенът е близо.
Силата на Носителя чезне.
Фродо започва да разбира в сърцето си,
че тази задача ще му струва живота.
Ти го знаеш.
Прозрял си го.
Беше риск, който всички поехме.
Мракът се сгъстява и силата на Пръстена расте.
Той се стреми с всички сили да се върне в ръцете на хората...
Защото те най-лесно се изкушават от силата му.
Младият войник от Гондор трябва само да протегне ръка
и да вземе Пръстена, за да сложи край на света.
Толкова е близо.
Толкова е близо до целта си.
Саурон ще властва над всички живи същества,
дори ако това е краят на света.
Времето на елфите... свърши.
Да оставим ли Средна земя да посрещне съдбата си?
Да ги оставим ли сами?
Какво ново?
Докладват, че Саруман нападнал Рохан.
Хората на Теоден избягали към Шлемов дол.
Но трябва да пазим своите граници. Орките се придвижват.
Саурон събира армия. Черната порта гъмжи от зли хора от Изтока и Юга.
Колко са? - Няколко хиляди. Но прииждат още.
Кой покрива реката на север? - 500 души от Осгилиат.
Ако нападнат града, няма да го удържим.
Саруман напада от Исенгард.
А Саурон от Мордор.
Скоро хората ще трябва да се бият на два фронта. А Гондор е слаб.
Саурон ще ни нападне скоро.
И свирепо.
Знае, че не можем да дадем отпор.
Хората ми казват, че сте шпиони на орките.
Шпиони? Я чакайте малко!
Ако не сте шпиони, какви сте?
Говорете!
Ние сме хобити от Графството.
Казвам се Фродо Бегинс, а това е Сам.
Лична охрана? - По-скоро градинар.
А къде е потайният ви приятел?
Онова заблудено същество. Грозновато ми се видя.
Няма друг с нас.
Тръгнахме от Ломидол със седмина спътници.
Загубихме един в Мория,
а двама бяха от моя народ.
Имаше и джудже, елф и двама мъже от рода на хората -
Арагорн, сина на Араторн, и Боромир от Гондор.
Ти си приятел на Боромир?
Да... Аз му бях приятел.
Имам лоша вест за теб - той е мъртъв.
Мъртъв? Как? Кога?
Надявах се ти да ми кажеш, след като сте били заедно.
Той ми беше брат.
Фарамир!
Открихме и третия.
Елате с мен.
Там долу.
За влизане в Забраненото езеро се полага смъртно наказание.
Очакват моето нареждане.
Да стрелям ли?
Скала, вода - приятно хладно е.
Ний имаме едно желание -
сочна рибка да си хванеме...
Чакай.
Съдбата му е свързана с мен.
И моята - с него.
Той е наш водач.
Нека да сляза при него, моля ви.
Смийгъл... Господарят е тук.
Ела, Смийгъл.
Довери се на господаря.
Ние трябва да тръгваме?
Трябва да вярваш на господаря. Следвай ме.
Ела.
Ела. Добър Смийгъл. Точно така.
Не го наранявайте! Смийгъл, не се съпротивлявай. Чуй ме.
Господарю!
Накъде ги водиш?
Кажи ми!
Смийгъл?
Защо плаче то, Смийгъл?
Лоши хора ни бият.
Господарят ни измами.
Разбира се.
Казах ти, че е лукавец.
Казах ти, че е лъжец.
Господарят е наш приятел.
Наш приятел.
Господарят ни предаде.
Не! Не е негова работа!
Остави ни на мира!
Мръсни малки хобити! Те ни го откраднаха!
Не, не.
Какво са откраднали?
Безценното ми!
Трябва да се махнем оттук.
Ти върви. Върви сам, можеш да избягаш!
Използвай Пръстена, Фродо. Само веднъж.
Сложи го. Стани невидим!
Не мога.
Ти беше прав, Сам.
Опита се да ме предупредиш, но...
Съжалявам.
Пръстенът ме надвива, Сам.
Ако го сложа, той ще ме види.
Ще ме види...
Г-н Фродо...
Значи това е отговорът на гатанката.
Ето ни в дивото -
двама полуръстове срещу цял отряд мои войници.
И Пръстенът на Силата е на една ръка от мен.
Ето възможност за Фарамир, предводител на Гондор,
да покаже от какво е направен.
Не!
Спрете! Оставете го на мира!
Не разбираш ли?
Той трябва да го унищожи! Затова отиваме в Мордор!
При Огнената планина!
Нападнали са Осгилиат. Викат подкрепления.
Моля ви! Толкова му е тежко!
Няма ли да му помогнете?
Пригответе се за тръгване.
Пръстенът отива в Гондор.
Жив е! - Къде е? Сторете път! Ще го убия!
Ти си най-хитрият и безразсъден късметлия, когото познавам.
Жив да си, приятелю! - Гимли, къде е кралят?
Закъсня.
Изглеждаш ужасно.
Голяма войска, казваш?
Опразнили са цял Исенгард. - Колко са?
Поне десет хиляди.
Десет хиляди?
Това е армия, създадена с една-едничка цел -
да унищожи хората.
Ще пристигнат преди мръкване.
Нека дойдат!
Искам всички мъже и момчета готови за битка преди мръкване.
Ще покрием подстъпите и портата отгоре.
В тази крепост никога досега не е стъпвал вражески крак.
Това не са прости, глупави орки.
Това са урук-хаи.
Носят тежки брони и големи щитове.
Водил съм много войни, джудже.
Знам как да опазя крепостта си.
Ще се разбият в стената като прибой в скалите.
Ордите на Саруман ще грабят и палят, но са го правили и преди.
Ще засеем наново, ще построим нови къщи.
Зад тези стени... ще ги надживеем.
Те не идват да унищожат реколтата.
Те искат да избият хората, до последното дете.
Какво ме съветваш да направя? Погледни хората ми.
Смелостта им виси на косъм.
Ако това е краят, то нека той бъде такъв,
че да го запомнят всички.
Изпрати ездачи. Нека да потърсят помощ.
И кой ще дойде?
Елфи? Джуджета?
Не всички имаме приятели като твоите.
Старите съюзи се разпаднаха.
Гондор ще се отзове.
Къде беше Гондор, когато падна Запада?
А когато враговете ни обградиха?! Къде беше...
Не, господарю Арагорн.
Тук сме сами.
Жените и децата - в пещерите. - Трябва ни време.
Нямаме време. Войната започна.
Затворете портата.
Ентите отдавна не се занимават
с войните на хората и магьосниците...
Много отдавна.
Но сега ще стане нещо,
което не се е случвало...
...много отдавна.
Ентски сбор. - Какво е това?
Събрание.
И кой се събира?
Букове. Дъбове. Кестени. Ясени.
Добре, добре.
Дошли са много.
Сега трябва да решим дали ентите ще воюват.
Бързо! В пещерите!
Не се бавете!
Земеделци, ковачи, коняри...
Не стават за войници.
И повечето са твърде стари. - Или твърде млади.
Погледни ги. Страхът наднича през очите им.
И нищо чудно.
Само триста... срещу десет хиляди!
Тук ще се бранят по-добре, отколкото в Едорас.
Не могат да спечелят тази битка.
Всички ще умрат!
Тогава ще умра като един от тях!
Остави го, приятелю... Остави го.
Всеки селянин, който може да върти меч,
е в оръжейната.
Господарю?
Кой съм аз, Гамлинг?
Нашият крал, господарю.
А вярваш ли на своя крал?
Вашите хора, господарю,
ще ви последват във всичко докрай.
Във всичко докрай.
Къде са конят и ездачът?
Къде е рогът, който зове за бой?
Отидоха си като дъжда в планината.
Като вятъра в тревата.
Дните им завършиха на Запад.
Зад хълмовете...
...в сенките на мрака.
Как се стигна до това?
Дай ми своя меч.
Как се казваш? - Халет, син на Хама, господарю.
Хората казват, че няма да доживеем утрото.
Че няма надежда.
Хубав меч.
Халет, сине на Хама...
Винаги има надежда.
Досега ти се доверихме и ти не ни подведе. Прости ми.
Нямах право да се отчайвам.
Няма за какво да ти прощавам, Леголас.
Да имахме малко време да я оправят.
Малко ми е тясна в кръста.
Това не е рог на орки.
Извикай краля! Отворете портата!
Как е възможно?
Нося ти вест от Елронд в Ломидол.
Някога между хората и елфите имаше съюз.
Тогава се сражавахме и умирахме заедно.
Идваме в памет на този съюз.
Добре си дошъл.
Гордеем се, че отново ще се сражаваме до хората.
Можеше да избереш по-добро място.
Приятелю, да се надяваме, че късметът ти ще издържи до сутринта.
Приятелите ти са до теб, Арагорн. - Дано са тук и сутринта.
Не показвайте милост...
защото няма да я получите!
Какво става там? - Да ти разкажа ли?
Или да ти донеса сандък?
Задръжте!
И се започва.
Готови за стрелба!
Бронята им е по-слаба на врата и под ръцете.
Стреляйте!
Улучиха ли нещо?
Залп сега!
Стреляйте! - Стреляйте!
Дайте ги насам!
Стълби!
Добре!
Мечове!
Леголас! Вече свалих двама! - Аз съм на 17-я!
Няма някакъв остроух да ме надминава!
Деветнайсет!
Мери!
Постигнахме съгласие.
За какво?
Казах на ентите как се казвате
и всички се съгласиха,
че не сте малки орки.
Е, това е хубаво.
Ами Саруман? За него решихте ли нещо?
Не бързай, Мериадок.
Да не бързам? Нашите приятели са там.
Имат нужда от нас! Не могат да се сражават сами!
Сражения? О, да.
Те са важни за всички нас.
Но трябва да разбереш, млади хобите,
че на езика на старите енти
отнема много време да кажеш нещо,
а ние никога не казваме нищо,
което не си струва
дългото време за казване.
Седемнайсет! Осемнайсет!
Деветнайсет!
Двайсет!
Двайсет и едно!
Пътеката!
Това ли е всичко?
Свършиха ли ти фокусите, Саруман?
Убий го, Леголас!
Убий го!
Подпрете портата!
Задръжте ги!
Арагорн!
Гимли!
Атака!
Ентите не могат да спрат тази буря.
Ще трябва да я надживеем, както винаги сме правили.
Това ли решихте?!
Тази война не е наша.
Но вие сте част от този свят!
Нали?
Моля ви, помогнете!
Трябва да направите нещо!
Ти си млад и смел, Мериадок.
Но участието ти в тази легенда свърши.
Върви си вкъщи.
Може би е прав, Мери.
Нямаме работа тук. Не е по силите ни.
Че с какво можем да помогнем?
Имаме си Графството. Да се връщаме у дома.
Огньовете на Исенгард ще достигнат
и ще изгорят горите на Графството.
И всичко добро и зелено на този свят ще изчезне.
Няма да има Графство, Пипин.
Арагорн! Върни се в крепостта!
Изведи хората си оттам!
Към крепостта!
Назад към крепостта!
Халдир!
Към крепостта!
Какво правите? Защо спирате?
Халдир!
Подпрете портата!
Задръжте ги!
Към портата! Готови!
Сторете път!
Не можем да ги удържим вече!
Задръжте ги!
Колко време ти трябва?! - Колкото може повече.
Дървета!
Подпрете портата!
Хайде, ще се справим с тях.
Много е далеч.
Хвърли ме!
Не мога да прескоча! Хвърли ме!
Само не казвай на елфа! - Нито дума, обещавам.
Залостете портата! - Сторете път!
След мен, към барикадата! - Пазете си гърба!
Дайте още насам! - По-нагоре!
Изгубихме портата!
Гимли! Арагорн! Изтегляйте се!
Арагорн!
Изтегляйте всички!
Изтегляйте ги!
Назад!
Пробиха стената! Изтегляйте се!
Бързо! Вкарай ги вътре!
В крепостта!
Ще ви оставя на западния край на гората.
Оттам ще можете да се приберете на север у дома.
Чакай! Спри!
Обърни се!
Остави ни на юг. - На юг?
Но така ще минете покрай Исенгард.
Точно така.
Ще се промъкнем незабелязано край Саруман.
Колкото по-близо до опасността - по-безопасно. Ще го изненадаме.
Нищо не разбирам.
Но пък... вие сте мънички Сигурно си прав.
Значи на юг!
Дръжте се, деца на Графството!
Много обичам да ходя на юг.
Някак е като да вървиш по нанадолнището.
Полудя ли? Ще ни хванат.
Не, няма... Не и този път.
Виж!
Осгилиат гори!
Мордор е дошъл.
Пръстенът няма да спаси Гондор.
Той може само да унищожава.
Моля те.
Пусни ме.
Бързо!
Фарамир!
Трябва да ме пуснеш!
А имаше едно семейство мишки,
които се качваха по мен и ужасно ме гъделичкаха.
Все се опитваха да стигнат, където...
Много от тези дървета ми бяха приятели.
Познавах ги още от фиданки.
Съжалявам, Дървобрад.
И всички те имаха глас.
Саруман!
Магьосник е - би следвало да знае!
Няма достатъчно проклятие
на никой от езиците на елфи, хора, енти,
за това предателство!
Тази вечер имам работа в Исенгард -
със скалите и камъните.
Елате, приятели.
Ентите отиват на война.
Нищо чудно да ни е последната.
Последният боен марш на ентите.
Орките превзеха източния бряг.
Многобройни са. До довечера ще ни прегазят.
Г-н Фродо?
Той го вика, Сам. Окото му се е вторачило в мен.
Дръж се, Фродо. Ще се справиш...
Заведете ги при баща ми.
Кажете му, че Фарамир му праща велик подарък -
оръжие, което ще обърне тази война.
Да ти кажа ли какво стана с Боромир?
Да ти кажа ли как умря брат ти?
Искаше да вземе Пръстена от Фродо, а се бе клел да го пази!
Опита се да го убие! Пръстенът подлуди брат ти!
Внимавайте!
Г-н Фродо?
Те са тук.
Дойдоха.
Назгули!
Стой тук. Не се показвай.
Скрийте се!
Превзеха крепостта. Всичко свърши.
Каза, че няма да я превземат, ако я пазят твоите хора.
Те още я пазят. Измират, за да я защитят.
Влизат!
Вече минаха портите!
Няма ли друг начин жените и децата да излязат от пещерите?
Няма ли друг път?
Има един изход - към планините.
Но няма да стигнат далеч. Урук-хаите са твърде много.
Жените и децата - към планините. Барикадирайте входа!
Толкова много смърт.
Как да устоим на тази сляпа омраза?
Да излезем заедно.
Да излезем и да ги посрещнем.
За смърт и слава.
За Рохан.
За твоя народ.
Слънцето изгрява.
Чакайте ме в зори на петия ден.
На разсъмване погледнете на изток.
Да.
Рогът на Шлем Тежкорък
ще отекне в Дола
за последен път.
Нека извадим мечовете си заедно в този час.
Събуди се, гняв!
Настана време за гибел
и кървава зора!
Напред, Еорлинги!
Гандалф!
Крал Теоден е сам.
Не е сам... Роханци!
Еомер!
За краля!
Добър удар.
Разбийте бента!
Пуснете реката!
Пипин, дръж се!
Дръжте се, малки хобити.
Какво правиш?
Къде отиваш?
Аз съм.
Твоят Сам.
Не помниш ли твоя Сам?
Няма да се справя, Сам.
Знам.
Всичко е сбъркано. Изобщо не биваше да сме тук.
Но дойдохме.
Както в истинските приказки.
Онези, наистина важните.
Пълни с мрак и опасности.
И понякога не искаш да знаеш края,
защото няма как да е хубав.
Как да се оправи света, след като са станали толкова много злини?
Победа!
Победихме!
Но накрая винаги отминава...
Черната сянка... Дори мракът не е вечен.
И идва нов ден.
И когато слънцето изгрее, ще свети все по-ярко.
Запомняш точно тези приказки, които са важни,
макар че си толкова малък, че не разбираш защо.
Но аз вече разбирам, г-н Фродо.
Сега знам защо.
Героите в тези приказки
имат много възможности да се откажат, но не го правят.
Те продължават,
защото вярват в нещо.
А ние в какво вярваме, Сам?
Че на този свят има добро, г-н Фродо.
И си струва да се бориш за него.
Мисля, че най-сетне се разбираме, Фродо Бегинс.
Знаеш законите на тази страна, законите на баща си.
Ако ги пуснеш, животът ти не струва нищо.
Значи не струва нищо.
Пуснете ги.
Гневът на Саурон ще бъде ужасен, а ответният удар няма да закъснее.
Битката за Шлемов дол завърши.
Но започва войната за Средна земя.
Сега цялата ни надежда е в двама малки хобити
някъде в пустошта.
Дали някога ще има песни и приказки и за нас.
Дали ще казват: "Дай да чуем онази за Фродо и Пръстена."
А аз ще казвам: "Тази ми е от любимите."
"Фродо е бил много смел, нали, тате?"
"Да, момчето ми. Най-известният хобит в света. А това говори много."
Да, но забравяш един от основните герои - "Сам Смелчагата".
Разкажи ми повече за Сам.
Без него Фродо нямаше да стигне далеч.
Не ми се подигравай, г-н Фродо. Аз говорех сериозно.
Аз също.
"Сам Смелчагата".
Смийгъл? Хайде, няма да те чакаме. Идвай!
Господарят.
Господарят се грижи за нас и ни пази.
Господарят не ни нарани.
Господарят ни излъга.
Не карай Смийгъл това!
Беден, беден Смийгъл.
Господарят ни предаде.
Лош, лукав, лъжлив.
Трябва да му извием малкия врат.
Да го убием! Убием! Да убием и двамата!
Тогава ще си вземем безценното
и ние ще бъдем господар!
Но дебелият хобит ще разбере.
Той ни гледа с четири очи.
Тогава ще му ги извадим.
Ще го ослепим, ще го накараме да пълзи.
Да, да, да.
Ще убием и двамата.
Да. Не! Не!
Много е опасно. Много е опасно.
Къде отиде?
Ам-гъл, къде си? - Смийгъл?
Може да оставим тя да го направи.
Да, тя да го направи.
Да, безценно, тя ще го направи.
А щом ги убие, ще си го вземем.
Щом ги убие.
Хайде, хобити! Има още много!
Смийгъл ще ви покаже пътя. След мен.