По време на дългия и тъмен период на Великите войни,
елитен клас войници се издигна от бойното поле.
Техният неотменим кодекс беше прост...
Имаха благородно и смело сърце,
добра дисциплина и абсолютна преданост към господаря.
След всички тези години на кръвопролитие се появи нова империя.
Нейната сила асимилира хора от всякакъв произход,
раса и религия.
Това неписано правило подкопаваше традициите на великите рицари,
но не на всички.
Ако свалите мечовете си, може да си вървите.
ПОСЛЕДНИТЕ РИЦАРИ
Аз съм официален пратеник на Императора. Нося съобщение за лорд Барток.
Приветствам ви с добре дошъл в замъка. Ще приема съобщението.
Съобщението е за твоя господар.
Всеки, който иска да говори с господаря, първо трябва да говори с мен.
Мислите ли, че думите на Императора са предназначени за прост придворен?
Не се съмнявам, че арогантността ви е ефективна при други.
Затова съм склонен да ти простя тази грешка.
Как се казвате, войнико? Сигурен съм, че Императорът
би искал да знае, кой е бил толкова великодушен към неговия пратеник.
Представянето би следвало да бъде в началото на срещата.
Аз съм командир Рейдън от Седми ранг.
Името ти ми е достатъчно познато.
Простете моята арогантност.
Милорд.
Това директно от столицата ли идва?
Беше запечатано пред очите ми от самия Император.
Много добре.
Пращат ме в столицата да се срещна с министър Гиза Мот
да разгледам новите протоколи и задължения.
Това е фарс!
Новият протокол е подкупът, който очакват от мен на срещата,
и няма друга начин, освен да продължа да имам неговото благоразположение.
Влиянието на министъра е нараснало значително от последния ви мандат.
Той е определен за наследник на Първия съветник.
Няма да толерирам такъв вид подкупи, нито в моя джоб, нито в столицата ми.
Какво мислите? - След вас съм, милорд.
Откога говорите нещо друго, освен истината?
Кажете какво мислите.
Ако наистина това, което тревожи са несправедливостта и корупцията,
тогава може би ще сте склонен да действате,
преди да пристигнете в двореца си.
Какво точно искате да кажете с това?
Че би било благоразумно да се визи дали не е само горделивост.
Не е горделивост, а достойнство.
Значи, ще откажете задължението. - Ще откажа изнудването!
Милорд, корупцията в столицата не е нищо ново.
С кое е по-различно от всеки нов абсурден данък?
Когато такъв човек може да изиска подкуп директно,
без страх от последствията, значи се задават опасни времена.
Какво?
Мислите, че се придържам към идеализъм, който вече не съществува?
Може би.
Сър? - Добре съм.
Нека повикам доктора. - Той вече ме прегледа.
Кога? Какво каза?
Няма да говориш за това пред тях.
Моите красавици се връщат.
И как бяха уроците ви днес?
Учителят по музика на Лили каза, че тя е най-напредналият ученик.
Разбира се, че е. - Мисля, че преувеличава.
Мисля, че той има набито око за таланта.
Или това, или се подготвя да поиска повишение на заплатата.
Сега ще изсвириш ли нещо на мен?
Добре.
Не всички конфронтации ще са един на един, както на тренировките.
Не знаех, че тренирахме за такъв развой. - В битка няма предупреждения.
Не всички противници се придържат към кодекса на воина както нас.
Винаги трябва да внимаваш.
Трябва да се приготвим за тръгване веднага.
Призовават ни в столицата.
Лейтенант, аз ще се присъединя ли към конвоя?
Това е решение на командира.
С цялото ми уважение, сър, вярвам, че съм готов.
Ако командирът взимаше решения, спрямо това, което другите мислят за себе си,
половината от тези мъже щяха да са на моето място.
Събери мъжете да се приготвят за пътуването!
Стресна ме.
От кога стоиш там? - От часове.
Хуморът ти не е равен на твоята прикритост.
Нечестно предимство е да използваш уменията срещу жена си.
Повярвай ми, ти си тази, която има превъзходство над мен.
И какво е това?
Чух, че официалните пратеници са пристигнали.
Да приемам ли, че не са донесли добри новини.
Защо казваш това?
Може да се скриеш от мен, но не можеш да скриеш от мен мислите си.
Призовават ни в столицата.
Мислех, че не те очакват преди края на сезона.
По нареждане на новия министър. - С каква цел?
Нищо, което да ни разваля вечерта.
Искаш да кажеш, че не ти се говори за това.
Не, искам да кажа, че скоро ще съм далеч от теб
и мога да се сетя за много по-добри неща да си запълним времето.
Трудно е да се спори с тази логика.
Ела с мен.
Моят прадядо, страховит воин.
Не го харесваха много, но благодарение на него земите ни
се нараснаха до тези размери днес. Баща ми...
Той беше отговорен за защитата на тези земи по време на Голямата война.
Щяхте да се радвате да го познавате.
Синът ми.
Нямам наследник.
Ще бъда десетото и последно поколение, погребано тук.
Преди 30 години в този месец и против всякакъв разум,
идеализмът ме накара да ви поканя в дома ми.
Млад мъж с празна душа, замъглен от пиянство
и тъмен, колкото гробовете на тези, които му се изпречиха на пътя.
Но идеализмът ме накара да видя отвъд всичко това човекът,
който стои пред мен днес.
Сега ми давате по-добри съвети, отколкото аз самият.
Когато напусна този свят, тези земи ще бъдат под твоя опека.
Милорд! - Ще носите моето име, то ще бъде ваше.
Мечът ви трябва да се даде на наследник. Аз съм само придворен.
Вие сте наследникът на моя дух.
Нашата връзка е изградена, не наследена.
Не, сър... - Вземете меча.
Пази се. - Разбира се.
Пази се, любима.
Готов ли сте, командире? - Да, милорд.
Взехме ли подаръка за министър Гиза Мот? - Да, погрижихме се.
Гейбриъл. - Командире.
Благодаря ви за тази чест. - Познавах майка ви и баща ви.
Ако все още бяха с нас, щяха да са много горди.
Значи започва отново. - Точно така.
Седнете. Седнете.
Сър, може ли да ви задам един въпрос? - Разбира се.
Познавате командира от дълго време, нали?
Откакто бях на твоите години.
Вярно ли е, че той не се е родил войник?
Той е със селско потекло.
Останал сирак като малък, цялото му семейство е умряло от треската.
Тогава ли го е взел лорд Барток?
Не. Много по-късно, когато е бил млад мъж вече.
Защо питаш? - Разказват се разни неща за него.
Казват, че е бил жесток и кръвожаден
без съвест или чест.
Много години е бил отдаден на пиенето. Тъмната мъгла го бе направила жесток.
Като знаеш това, ще промениш ли отношението си към него?
Човек трябва да се възхищава на някой, който се е променил, не да го съди.
Сега си почини. Утре ни чака дълго пътешествие.
Добре дошли, лорд Барток.
Добре ли мина пътуването ти? - Доста.
Може би беше дълго. - Стори ми се кратко.
Виждам, че носите дар. - Така е прието за официална визита.
Мантия. - Хубава мантия.
Може да задържите също и кутията.
Придворният ли се погрижи за подаръка? - Не, избрах го лично.
Много добре. Ще започнем утре рано сутринта.
Очевидно има много неща да свършим.
Очаквам с нетърпение мнението ви за новите протоколи.
Да, ще имаме шанс да обсъдим предизвикателствата,
които стоят пред бъдещето на земите Барток.
Не мисля, че му хареса цвета. - Ако знаех както сте взел,
щях да настоявам да вземем нещо повече. - Повече? Дадох му и кутията.
Не става дума за забавление. Той го прие като лична обида.
Утре ще поднеса по-подходящ подарък. - Няма да го правите.
И в мое присъствие, ще се отнасяте с исканията на министъра
все едно наистина са... подкуп.
Като усвоите езика на преструвката, той ще ви помага лесно да участвате в нея.
Милорд, мисля, че сега не е време да заемем твърда позиция.
Ако сега смекча подхода си, кога според вас да отстоявам позицията си?
Когато ми отнемат половината земя? Когато се наложи аз да упражнявам терор
върху тези под мен, за да осигурявам подкупите на тези отгоре?
За кого се мисли той?
Може би не разбира какво се очаква от него.
Разбира идеално.
Да не е дошъл тук с идеята да си изгради име за моя сметка?
Или е толкова изпълнен с гордост, че не може да покаже смирение?
Вземи, куче, коприна за твоята козина!
Къде ни очакват? - Има нещо, което искам да ви покажа.
Толкова хубав меч. Може ли?
Това е острие на благородник. Откъде го намери?
Беше подарък... от господаря.
Никога не съм чувал за такава щедрост
от лорд към придворен.
Изглежда ти победи.
Любимата ми стая е тук,
защото дава за пример добродетелта на щедростта и смирението...
Качества, нужни да се справяш леко с делата в столицата.
Качества, които всички благородници, които съм приемал са усвоили.
Започвате ли да разбирате същината на нашия разговор?
Да.
Много впечатляващо.
Наистина ли смятате да раздадете всичко това?
Достигам края на търпението си към вас.
Може да играем тази игра колкото искате,
но няма да получите подкуп от мен.
Това ли си мислите, че е? Игра? Как ли ще реагира Императорът,
ако заповедите му се приемат за игра?
След като плашите да избягате при Императора като нацупено дете,
го питайте при първа възможност. - Няма нужда.
Императорът лично заповяда да дойдете тук и въпреки това отричате думите му.
Отричам опитите ви да упражнявате някаква илюзорна власт над мен.
Вие сте този, който вярва в илюзии, не аз.
Не ви заплашвам, а ви обещавам.
Не само ще отнема поста и земите ви,
но ще превърна всичко, свързано с името Барток в пепел.
И когато приключа, ще бъде така,
че все едно нито вие, нито някой рода ви някога са съществували.
Внимавайте да не си превишите правата.
Нещо ви става, а?
Срещал съм много хора като вас, които...
след като започнат да кървят и гръбнакът им ги пронизва като кинжал,
бързо си променят мнението.
Истината е, че най-големият ви страх е най-характерното ви качество.
Вие сте без значение.
Не сте пуснал сянка, нито сте оставил следи във великия завет на клана Барток.
Единственото ви постижение е, че сте се родил благородник
и по някаква причина сте се провалил дори и в това.
Стража! Стража!
Вадиш меча си срещу министър на Императора?
Министре, вашият тъст идва.
Какво стана? Всичко, което ми казаха е, че са те нападнали.
Не мога да кажа много в момента,
но ще станем свидетели на гнева на Императора.
Призовани сте пред нашия най-славен и мъдър Император.
Затворникът, който стои пред вас е лорд Барток.
Той е извърши престъпление
и е нападнал доверен министър на Императора.
Затворникът ще може да се обърне към Камарата,
преди нашият господар да издаде присъда.
Това, което току-що казаха за мен, е истина.
Не искам да отричам
или да оспорвам простите факти.
Но те едва ли покриват мащабите на истинските ми престъпления.
Честта изисква повече от признание,
затова ви предлагам пълна изповед и цялата истина.
От твърде дълго отричам
моето собствено лицемерие.
Криех собствената си страхливост,
удобно криейки се зад позиция
на политически компромис. И за какво?
За да запазя мизерното богатство и сан, които човек винаги желае.
Затова аз заставам пред вас като виновен човек,
който най-после се е застъпил за справедливостта.
Моят срам и съжаление е, че не успях да го направя,
преди да дойде точно под носа ми.
Ние издържаме армиите,
строим пътищата,
даваме работа.
Въпреки това, ние мълчим, когато хазната ни се празни
и нашата свобода се руши.
Ще дойдат времена, когато ще сме безсилни пред неправдата,
но никога не трябва да идва време,
когато не трябва да протестираме.
Този човек, Гиза Мот,
е разрастващ се тумор.
И единственото правилно нещо е да го изрежем.
Всички знаете за какво говоря.
Всеки един от вас е бил подложен
на изнудването му.
Но с думите ми не искам да упрекна моите приятели благородници,
а да ви предупредя.
Умолявам ви да осъзнаете какво правите,
защото ние помагаме на този човек
да изкове оковите, с които ще ни вържат.
Което ме довежда до признанието за истинското ми престъпление,
за да мога да измия честта си.
Престъплението ми
е само това, че се провалих да убия Гиза Мот
когато имах тази възможност.
Радвахме се на стотици години мир под управлението на моята фамилия.
Въведохме ред там, където беше хаос,
донесохме мир, където нямаше друго, освен война и кръвопролития.
Поданиците ми приемат ролята си,
знаейки, че служат на една висша цел.
Ако мислите, че думите ви ще накарат благородниците да се разбунтуват,
тогава сте се подвел жестоко.
Готов ли сте да чуете присъдата ми и да възстановите честта си?
Готов съм да приема присъдата ви, но честта ми е непокътната.
Смеете да противоречите на думите на Императора?
Всичките ви притежания ще бъдат отнети.
Кланът Барток вече не съществува.
А вашите самозаблуди изискват по-екстремни мерки.
Престъпленията ви и неизпълнението на заповедите на столицата
не могат да бъдат заплатени с друго, освен с главата ви.
Не може да направите това!
Как смееш да говориш на Императора директно?!
Милорд, такава присъда за благородник е без прецедент.
Тази безочлива арогантност не трябва да остане безнаказана.
Какво предлагате?
Командирът ви е предан, лорд Барток.
И затова ще е заслужено
ако срещнете смъртта от неговата ръка.
Ако откажете да изпълните заповедта,
всички кръвни роднини на лорд Барток също ще бъдат екзекутирани.
Министре! - Съветнико, Императорът се произнесе.
Командире!
Пуснете го.
Ще го направите. - Не.
Аз вече съм мъртъв.
По-добре да умра с вас, отколкото да участвам в този театър.
Знам, че е така,
но каква полза ще ни донесе това?
Милорд...
не мога да направя това. - Вече е направено.
Мислете само за това, което ви очаква.
Духът на нашия клан ще продължи с вас.
Командир Рейдън!
Думата на Императора не е молба, която чака решението ви.
Запомнете това, Рейдън,
раните на честта човек си ги нанася сам.
Извадете си меча.
Милорд... моля ви. - Командире...
извадете си меча.
Предаността ви към кодекса е абсолютна, нали?
Да, милорд. - Тогава, като ваш лорд и господар,
ви заповядвам да изпълните това задължение.
От този миг нататък,
не съжалявайте за това, което сте сторил.
Това ще заглуши слуховете за разцепление за доста дълго време.
Трябва да се разправим с командир Рейдън бързо и с твърда ръка.
Предлагате това за доброто на господаря си или за себе си?
Видяхте ли как ви се опълчи? Той е бясно куче.
Ние контролираме войните чрез тяхната абсолютна лоялност към господарите им.
Как ще реагират два милиона войници, ако премахнем един от тях за назидание?
Верността като добродетел? - Ами ако той потърси отмъщение?
Той няма да бъде закачан.
Вече има твърде много отречени, които само си търсят причина да реагират.
Ако намерите доказателство, че той смята да действа срещу вас,
тогава ще заповядам да умре. Но не и преди това.
Разбрахте ли ме? - Да, господарю. До тогава.
Да се заема ли с отнемане и преразпределение на земите на Барток?
Земите трябва да се разделят поравно, за да няма ощетен благородник.
Разбира се. Но няма да занимавам господаря с детайлите за момента.
Ще се погрижа за това лично. - Сигурен съм, че ще го направите.
Трябва да внимавате с министъра, господарю.
Знам, че не одобрявате Гиза Мот,
но амбицията и алчността му ми служат добре.
Да, господарю.
Хана.
Татко.
Огъст, чух, че реколтата ти е изобилна този сезон.
Да, така е.
Значи земите, които отнех и ти дадох
заместват добре неплодородните земи, които имаше, когато се запознахме?
Така е. - Идеално.
Сега кажете, след като познавахте лорд Барток.
Какво знаеш за придворния му?
Не познавах Барток много добре, въпреки че сме имали контакти.
Колкото до този Рейдън, чувал съм само слухове за него.
Истории за жестокото му минало.
Вие прекарахте време с него. Как го преценявате?
Ще съм шокиран, ако той остави това така.
Искам да изпратите 1000 мъже за охраната ми, докато това приключи.
Хиляда? - Да.
Това са повече от половината ми хора! - Които имате благодарение на мен.
Бихте ли предпочел да сте бедняка, който бяхте, преди да се оженя за дъщеря ви?
Не, министре.
Ще ръководиш отнемането. След това, за колкото е необходимо,
искам някой да следи Рейдън през цялото време.
Когато реши да удари, ние ще бъдем готови.
Сър!
Ще позволим ли това да се случи?
Няма да се дадем без борба! - Да!
Всички трябва да си съберат багажа и да заминат.
Дворцовата стража вече идва насам. - Ще ни изхвърлят на улицата без нищо?
Как ще се издържаме?
Командире, да разбираме ли, че не искате да правим нищо?
Господарят ни е мъртъв. Вече не съм ви командир.
От сега нататък не дължите вярност на никой друг, освен на вас самите.
Господа...
вие сте разформировани.
Не я докосвайте!
Тези хора губят домовете си.
Ще се отнасяте към тях с уважение.
Къде отиваш?
Ще си взема питие тук! По едно и за приятелите ми.
Една година по-късно
Това ли е всичко? Едва стига да покрием разходите си.
Довечера ще се почерпим стабилно в града. Ще ти се отрази добре.
Добре. Ще тръгвам тогава.
Пътят към пазара вече ще е натоварен.
Видя ли?
Баща ти ми даде мой собствен печат.
Това е чудесно. Никога не е свиквал с ученик толкова бързо.
И се надявам скоро да не те нарича "ученик", а син.
Прибави знака си. Трябва да вървим.
След като свършат с издигането на стените, ще продължим с основата.
Да, сър.
Не съм срещал такъв кинжал никъде по земите.
Израз на голямото ми уважение.
С подкрепата ви, силата на нашата страна нараства.
Разчитай, че молбата за намаляване на данъците ще бъде чута.
Благодаря ви, министре.
Приключваш ли? - Да.
Може би тялото ми щеше да се отърве от този спомен,
ако имах доктор с истински умения. - Следвах стандартното лечение.
Нещо сякаш пречи на раната да се затвори.
Това ли даваш за обяснение? "Нещо"?
Махай се!
Защо отпрати този слуга?
Ти не позволяваш прекъсвания, когато имаш разговор.
Не помисли ли, че слугата е нужен,
за да опитва всичко, което тя ми носи, за да не ме отровят?
Не? Или може би си била изцяло наясно...
и се правиш, че не знаеш. - Разбира се, че не.
И трябва да приема думата ти, само защото си ми жена?
Чаят ще изстине.
Изглежда чаят не е отровен.
Как върви работата по вратата?
Тази желязна врата е способна да задържи цяла армия.
Може, след като я сложат,
да пуснем някои от стражите, заети от тъста ви.
Изхранването им превишава рамките на бюджета ни.
Цената няма да е проблем.
Цената на пристройката е 5 пъти по-голяма от предвидената.
Без златното листо...
Колкото и вълнуващи да са сметките от разходите ми,
трябва да говоря насаме с моя командир.
Какви новини имаш за мен?
Все същото. - А хората му?
Разпръснаха се. Работят това, което намерят.
Той свързал ли се е с тях? - Не.
И въпреки това още е в столицата.
Следим го всяка минута. Денонощно.
Търпелив е. Но действията му не ме заблуждават.
Нито пък ти трябва да се връзваш.
Подтикни го.
Разбери какво крие.
Последвай ме. Виж кой е тук!
Лейтенант. - Моля всички да седнат.
Донеси ни още пиене. - Гейбриъл.
Какво ще кажеш за моя проект?
Определено добре ти прилича. - Абсолютно.
А ти? Как се справяш?
Управлявам риболовните кораби на богат търговец.
Гейбриъл работи за него също.
Това обяснява специфичния ти аромат.
И причината, заради която жена ми ме остави сам тук.
Никоя друга жена няма да ме докосне. - Не и без компенсация.
На половин цена за теб. - Не, благодаря.
Ще приема това предложение.
Когато почнеш да плащаш за пиенето,
ще помисля да направя отстъпки и на другите.
Господа, за вашия просперитет.
По този начин ще увеличите моя. - А, да.
Наздраве.
Ами ти, Джим? - Работя, когато мога.
Може би има нещо на пристанището. Да питам ли?
Не. Такава...работа не е за мен.
С твоята бедност и неговата воня,
сигурно съм сред двамата най-самотни мъже в столицата.
Така е, ние сме най-самотните мъже.
Сега той прекарва по-голямата част от деня си тук.
Май ми каза, че се е върнал към старите си дни,
но ми е трудно да го повярвам.
Тази вечер изглежда по-добре от обикновено.
Трябва да вървя. - Моля те, не си тръгвай заради него.
Повдига ми се от неговото присъствие.
Лейтенант. Лейтенант!
Къде отиваш?
Ела и пийни нещо с мен.
Вече не съм ти лейтенант.
Рейдън, събуди се.
Ето, изпий това.
Да те заведем у вас.
Добре съм.
Нека ти помогна. Едва вървиш. - Не ми трябва помощта ти.
Добре съм.
Няма да намериш по-добър от мен, който да научи сина ти да върти меча.
Дадох ти предложение.
И не виждам някой друг да иска да се възползва от таланта ти.
И така, приемаш ли? Защото не мога да губя повече време.
Да, успех на сина ти. Ще му е нужен.
После го видях да излиза от предните порти на Гиза Мот.
Как? Никога не биха го пуснали там.
Работи като чирак при един ковач и има изцяло нова самоличност.
Разпитах в квартала за него. - Сигурно е търсел работа.
Министърът би платил много, за да узнае,
че един от хората на Барток има фалшива самоличност,
за да работи под носа му.
Ще го направим ли?
Първото, което ще направя с новото ми състояние,
е да си купя къща в близост до питейните заведения.
Харесва ми как звучи. - И после ще спечеля...
Закъсня.
Джим те е видял да напускаш двореца на Гиза Мот днес.
Щеше да занесе тази информация там, надявайки се на награда.
Не ми остави никакъв друг избор.
Вината е моя. - Не е твоя.
Джим беше готов да жертва твоя живот, за да забогатее.
Това е, не можем да си позволим повече грешки.
Имаш ли документите?
Покоите на Гиза Мот сега са най-укрепения комплекс в страната.
Да влезем вътре не само ще е трудно, но на практика невъзможно.
Единственото място за директен достъп са основните врати.
Мостът се спуска при залез, когато работниците трябва да излязат.
Трябва да се управлява и от двете страни.
Трябва да поемем контрола
отвън, тук и отвътре, тук.
След основните врати са казармите.
250 войници спят там всяка нощ, въоръжени и готови за бой.
Няма да се справим, ако се събудят.
След като преминем казармата, трябва да влезем в лабиринта на градината.
Това е единственият начин да преминем незабелязани.
Не само трябва да подкастря всяко дърво,
но след като покоите на министъра са много високо,
трябва да се уверя, че градините изглеждат добре и отгоре.
Това ще ни отведе до пристройката, единственото прикритие преди замъка.
Ако оцелеем след дъжда от стрели, който ще се изсипе върху нас,
най-накрая ще достигнем железните порти на резиденцията.
Абсолютно невъзможно е да се отворят отвън.
Сър, аз трябва да вървя. - Да, разбира се.
Къде отиваш? - Да видиш онова момиче.
Защо губим време с това,
когато може да слушаме историите на младите как са си загубили невинността?
Остави момчето на мира. Гледай себе си.
Това са подправените документи, нужни за работа вътре в замъка.
Трябва да направя някои поправки в наблюдателницата.
Предишният дърводелец си е оставил ръцете.
Със заплатите, които ни дават, кой може да го обвинява?
Продадох 3 кошници днес.
Нещо не е ли наред?
Омръзна ми да ям само ориз.
Ако не работех само аз, може би щяхме да можем да си позволим и друго.
Защо го правиш? Не е срамно да се чувства тъга,
но ако се самоунищожиш, няма да върнеш лорд Барток.
Спести ми съветите си.
Само това ни остана.
Защо не останеш с мен само за нощ! - И да гледам как плетеш кошници?
Моля те, Рейдън!
Моля те.
Не мога да продължавам с това вече.
Къде е?
- Кое?
Мечът ти.
Ето го.
Тръгвам си. - Съгласен съм.
Тук не е мястото на уважавана жена.
Напускам те. Борех се, с надеждата, че ще се върнеш при мен,
ще бъдеш пак мъжа, за когото се омъжих, но това,
че си си продал меча само показва, че никога няма да го направиш.
Ако имаш какво да кажеш, за да променя мнението си,
сега е моментът.
Сър, Министъра е повикан.
Мъдростта и верността му ще се помнят завинаги.
Ела с мен.
Преди да си отиде, Първият съветник ме посъветва
да наблюдавам взаимоотношенията ти с благородниците.
Той вярваше, че методите ти превишават политическото и морално приличие.
Трябва да има баланс между властването и покровителството.
Първият ти акт като Първи съветник ще бъде данъчно облекчение
както за гражданите, така и за благородниците.
Това е голяма чест за мен да ви служа на тази длъжност.
Твоето назначение също слага край
на всички подкупи, изисквани от благородниците.
Когато беше министър имаше доста разстояние между нас,
затова позволих такава свобода.
Но вече не. Не е нужно.
И тази твоя мания с Рейдън трябва да спре незабавно.
Заобиколил си се с повече стражи, отколкото аз.
Излагаш се по този начин. Той вече се е съсипал.
Приеми, че ти си бил по-силния с малко достойнство.
Да, господарю.
Благодаря ви за вашите съвети и мъдрост.
Той не разбира ли, че съм под обсада?
Милорд, вярвам, че Рейдън вече не е опасност за вас.
Защо? - Продал е меча си.
И? - Воин, който си продава меча,
може да означава само едно нещо.
Изоставил е всичко, което му напомня за миналото.
Мислиш да ме успокоиш с това ли? На кого му пука за това парче метал?
Мислиш ли, че може да прикриеш провала си да го разкараш
с този остарял воински кодекс като оправдание?
Остави ме.
Аз ще реша какво трябва да се направи.
Покажи се. Покажи се!
Покажи се!
Съпругът ми те вика.
Тези неразкрити пътеки са доста интересни, като се сетиш за тях.
Докато аз постигам амбициите си, той потъва още по-надолу в пропастта.
Гледайки тази симетрия, ако беше на негово място,
би ли оставил такъв позор да остане неизмит?
Не.
Осъзнах, че имаме работа с някой толкова увреден вътрешно,
че просто трябва да го бутнем още малко.
Намери ми семейството на лорд Барток.
Имаш ли предразсъдъци за нещо, което са те помолили?
Съвсем не.
И за тази цена, няма много, за което бих се замислил.
Командире.
Имам изненада за теб довечера.
Нова селекция.
И слушай, само без преговори за тази.
Още е девствена.
Рейдън.
Рейдън!
Дошъл си за мен.
Какво има?
Дошъл си да ме вземеш...
нали?
Рейдън.
Моля те! Моля те!
Моля те! Не! Не!
Рейдън! Рейдън!
Рейдън!
Рейдън, помогни ми!
Не!
Не ме оставяй.
Свърши се.
Няма какво друго да направя.
Сигурен ли си?
Може би просто не му пука за момичето.
Слушаш ли ме?
Дъщерята на господаря му беше доведена като проститутка,
а той не направи нищо.
Не го е грижа за нищо.
За честта, за семейството му, за него самия,
и особено за вас.
Най-сетне съм свободен.
Много добре!
Отбелязал съм къде са заровени урните.
Добре си направил.
Планирахме, пожертвахме се
и изчакахме правилният момент.
И сега...
е време.
Огъст, добре дошъл.
Виждам, че си донесъл скъп подарък.
Исках да ти дам нещо специално
да почета твоето заслужено повишение,
и да ти благодаря, че върна хората ми.
От всички подаръци, които съм получавал, този ми е любимият.
Ще се видя за кратко с дъщеря ми, преди да отпътувам със стражите.
Да, да, няма проблем.
Честта е нещо, с което се раждат всички мъже.
Не може да ти бъде отнета,
нито да ти бъде подарена.
Може само да бъде загубена.
Сега сме на прага на нашето последно велико дело.
Тази вечер, врагът ни ще стане свидетел на ненарушимия кодекс на Седмия ранг.
Ще възстановим това, което се опитаха да ни вземат.
Ще възстановим името на нашия господар,
гласът на народа ни
и духът на нацията ни.
Стража! Стража!
Задръжте ги, колкото можете.
Това е той! - Останете в покоите си.
Защо ли някога ти се доверих? Казах ти, идиот такъв!
Останете в покоите си!
Отворете капаците! Стрелците да са готови!
Лорд Барток беше моят най-стар и най-добър приятел.
Знаех си, че няма да оставиш този позор неотмъстен.
Господарят ми каза, че ако няма на кого да се доверя,
мога винаги да вярвам на теб.
Предлагам ти помощта си за всичко, което ти е нужно.
Но с едно условие...
да се увериш, че дъщеря ми е свободна от този човек.
Давам ти думата си. - Кажи ми какво ти трябва.
Намери къде да се скриеш.
Почакай.
Благодаря ти.
Хайде!
Добре ли се справих? - Ти се би добре.
Би се добре.
Идваме за Гиза Мот.
Не мога да отстъпя, както и ти.
Мислиш се за герой?
Ще те запомнят само като предател и позор.
Само времето ще покаже как ще ни запомнят.
Нещо, което...
ти вече нямаш.
Кой е? Затворено е.
Честта на баща ти е възстановена.
Името Барток никога няма да бъде забравено.
Благодаря ти.
Да нападне Първия съветник,
скандално незачитане на моята власт...
Това няма да остане ненаказано. Единственият въпрос е,
колко тежко да е наказанието,
колко поколения от всеки род трябва да залича.
Единствената причина да сте всички тук е защото съм без Първи съветник.
Няма ли някой да каже какво мисли?
Милорд, ще е честно да признаем,
че за народа тези хора са герои.
Герои?
Тези хора символизират добродетелите, които направиха страната ни велика.
Добродетели, спазвани някога от всички воини...
Сега... трудно се откриват у някого.
Ако наказанието ти изглежда несправедливо...
има шанс да превърнеш тези воини
в мъченици за кауза против теб.
Обаче,
ако ги третираме с уважение, подобаващо за доблестни воини,
ще поставим тези герои до нас.
Не мога да позволя такава волност да остане ненаказана.
На всички трябва да им се припомни, че никой не може да е срещу Императора.
Владетелю...
може ли да предложа решение?
Имам още една молба.
Ако успеем, Императора първо ще вземе
главите на хората ми и семействата им. - Прав си.
Както винаги, той ще потърси съвет.
Без Съветник до него, той ще изслуша предложенията на другите.
Искаш да кажеш моите.
Моите хора са приели, че смъртта ги чака, след като изпълнят задачата.
Те са воини на Седмия ранг.
Те няма да молят за милост.
Но аз моля за тях.
Ами за теб?
Повечето от тези воини са безименни,
но един е по-различен.
Един го познават всички.
Командире.
Какво е това?
Ти ще поемеш командването на замъка.
Не... Командире!
Командире, не може да го направиш. Ние сме с теб.
Аз съм с теб.
Лейтенант, предаността ти към кодекса е абсолютна, нали?
Да.
Тогава като твой командир ти заповядвам
да поемеш контрол над клана Барток.
С благосклонна мъдрост и почит
Императорът провъзгласява тези благородни воини за герои.
Те са ярък пример и спомен
за тези ценности, които ни сплотяват
като една велика нация.
Обаче, въпреки обстоятелствата,
нападението над член на съвета на Императора
по закон се счита за нападение над самия Император
и нашата велика страна.
Съжалявам.
Съжалявам за всичко, което трябваше да понесеш.
Това, което преживях не беше трудно.
Без да знам дали наистина те губя беше...
непоносимо.