hitzata ви пожелава приятно гледане
През 1992 Сръбската армия напада съседна Босна, започвайки война
белязана от кланета на цивилни с цел етническо прочистване.
Повече от 200'000 души умират при геноцида в най-големият
конфликт в Европа след Втората Световна Война.
През 1995 Американски военни части и съюзниците им от НАТО започват
Операция "Освободителна сила"
Хайде, давай, давай, давай.
Хайде, хайде, хайде.
Залегнете! Залегнете!!
Прекрати стрелбата! Спрете да стреляте!
Вървете!
Белград, Сърбия
Днешни дни
Подрани. - Ти също
Носиш ли папката? - А ти парите?
18 години…чакам
И сега какво?
Лов. Отивам на лов.
ОПАСЕН ГОСТ
Пореден ден и пореден акт на насилие
в Сирия тази събота.
Боевете в източният град Атма ескалираха за дни
причинявайки огромни разрушения и жертви, които надхвърлят
35,000 към момента, много от които са цивилни.
Пристигането на още войски, което сме сигурно ще доведе
до още по кървави битки в бъдеще събужда тревога
сред бунтовниците и по цял свят.
От Вашингтон съобщиха за въоръжаване на бунтовниците
в Сирия.
Трябва да обмислим всички възможности,
включително въоръжаване на опозицията.
Експерти твърдят, че въоръжаването на различни група
сред които и опозицията е сигурен начин
да се въвлече страната в гражданска война.
Също така, ще въвлече и тези
от опозицията, които са за мирно разрешаване на конфликта
или за политическото му разрешаване.
Моля, оставете съобщение след сигнала.
Здравей, тате, Крис е. - Там ли е?
Не, секретарят е. - Защо не пробваш на мобилния?
Защото няма мобилен. - Прати му имейл.
Няма и компютър.
Просто ще оставя съобщение
Хей, приятелче. Как я караш?
Хей. Добре. Всичко е наред.
Ти? Изгуби се от известно време насам
Ами, нали знаеш, зает съм.
Както обикновено.
Ясно, слушай сега. Не знам видя ли поканата,
но утре е кръщенето на Матю.
Да, да, да.
Отрано го почвате, а? - Моля?
Нищо.
Ще е чудесен ден.
Надяваме се да успееш да дойдеш.
Да съм честен, утре ми е натоварено.
Хайде, татко. Какво толкова ще правиш?
Ами, нали знаеш - ангажименти.
Виж, ако проблема е църквата,
ела после на празненството. Даже не се обличай официално.
Това е изкушаващо.
Той ще идва ли?
Да, татко. И той ще е там.
Мама е омъжена за него от 20 години,
достатъчно сте си говорили.
Виж, както ти казах…
имам доста ангажименти тук.
Ясно. Ами...
Няма да ти досаждам повече. - Не ми досаждаш.
Не, не ми досаждаш.
Може някой път да те изненадаме с гости.
По-добре се обадете първо.
Ясно.
Добре. Ами...
Оставям те на мира.
Чао, тате.
Чао, Крис.
Чао.
Мамка му!
По дяволите.
Дявол да го вземе.
Мамка му.
Проблеми с колата?
Далече сте от вас, нали? - Това е целта.
На поход съм по здравословни причини.
Ами, успех тогава.
Може ли да погледна? - Няма нужда, мерси
Не ми е проблем. - Само ще я забутам до града.
Но това са 30-40 мили, нали?
Позволете ми, работех в сервиз в Лондон 7 години
и по неволя станах експерт по Британски коли.
Наистина, не искам помощ. Благодаря.
Добре. Добре.
Хей
Сър.
Аз просто...
просто крака ме скъсва от болка.
Идва и си отива. И затова съм в такова настроение.
Пробвайте.
Сигурно се шегуваш. Мамка му!
Спокойно, опитвам се да оправя колата.
Не искам и вас да успокоявам.
Трябваше да я избутам.
Опитайте още веднъж.
Да.
Ами...
Вие сте вълшебник. Благодаря ви
Тялото Христово от въздушният филтър.
Не обичам американски коли, много са придирчиви.
Трябва да си много стриктен в поддръжката.
Да се вслушваш и в най-малкият шум.
Крака направо ме убива.
Трябва да отида до... лекарствата ми свършиха.
Аптеката ще затвори, ако не побързам.
Благодаря за помощта, г-н... - Емил Ковач.
Бен. Бенджамин Форд
Пазете се. - Вие също.
Умната.
Добре ли си? - Там, откъдето идвам
това е като разходка в парка. - И къде е това?
Сигурен съм, че не си го чувал.
Аз... няма значение.
Пробвай.
Малко селце, Лукомир. - А, да, Босна.
Бях разпределен в Брадина.
Значи сме братя.
Не мисля. - Имам предвид по оръжие.
Нека ти стисна ръката отново.
Да, светът е малък.
Много ви задържах. - Няма проблем.
И без това е опасно да се шофира в това време.
Мисля да се връщам.
Ела с мен, ако искаш.
Не искам да преча. - Мога да те излъжа, че Християнина
в мен иска да дойдеш, но истината е, че ако нещо,
ти се случи, ще съжалявам много.
Има дума за това.
Мисля, че е Карма.
Още няколко минути.
Уинчестър, нали? - 1873, пушката спечелила Запада.
Да, ти си ловец като мен. - Да. От време на време.
Тази не я ползвам.
Ползвам това.
Изравнява поне малко шансовете.
Напълно съм съгласен.
Знаеш ли, трябва да ти призная,
не съм пропътувал половината свят
само заради свежия въздух.
Дойдох за трофей. - Белоопашат елен?
Лос. - Лос? Имаш талон за него, късметлия.
Как го направи, задейства връзки ли?
Нямах търпение. 18 месеца, чакам за разрешително
само за пушката.
Може да дойдеш с мен утре.
Не, наистина.
Бурята ще премине, въздуха ще се проясни
и кой знае, може да имаш късмет,
да добавиш някоя глава към колекцията си.
Какво ползваш? - Ползва това.
Ще ти покажа.
Ето. - Исусе Христе, приятелю.
Да не си индианец?
Не, този лък ползвам от дете.
Стреля много точно и чисто.
Не е калпав като твоя. - Моя поне няма да се строши.
Всеки лък може да се счупи. - Това е фибростъкло.
Работех във фабрика за фибростъкло.
Това след войната ли беше? Не, преди. Старо куче като теб съм
Но понякога е трудно
да разбереш кога да се махнеш от бойното поле
Говореше за фибростъклото.
Винаги остават малки шуплички
по време на производството.
И с всяко опъване на тетивата,
фибростъклото отслабва.
Един ден преследваш плячката си през поляните,
камъните, калта, дъжд или сняг
и накрая я виждаш пред теб
опъваш и ... прас!
Чупи се.
Странен си.
Кой е фотографа?
Аз съм ги правил. - Наистина?
Ти си фотограф? - Да.
Това какво е? - Старата църква на Годс Пийк.
Годс Пийк (Божият хълм).
Напомня ми за дома.
О, не, благодаря няма нужда. - Трябва да го опиташ.
Сготвих повече от необходимото, а трудно се съхранява тук.
Или ако искаш недей, в свободна страна сме.
Добре.
Щом настояваш.
Хубаво е. - Казах ти.
Вкусно е.
Щях да забравя.
Имам нещо, с което да си върна жеста.
За истинският ловец.
Късно ми е за това. - Хайде.
Не си пил аспирин днес, нали?
Така, че не го приемай, като алкохол.
Приеми го като болкоуспокояващо.
Винаги пия с приятел.
Никога сам. Имам си много правила и много от тях престъпвам.
Но не и това.
Така, Zivjeli. За дълъг живот.
Zivjeli.
Казвам ти, тези жени, са прекрасни.
Чукат се по цяла нощ, няма майтап.
Твой ред е. Разкажи ми история.
От войната. Искам да чуя - От войната?
Да. - Повечето не са истина.
А тези, които са истина, защо мислиш искам да говоря за тях?
Ми защо иначе пазиш спомени?
Миналото е мъртво. Нека си остане така
Ето, това е разликата между мен и теб.
Ти пиеш, за да забравиш миналото,
аз пия, за да си го спомням.
Не помня много, но помня това,
че имаше много пиене там,
както и много кръв.
За войната.
Хайде, Бенджамин.
Нищо ли не ти липсва от войната?
Въобще не ми липсва. - Защо говориш така?
Било е просто като разходка за теб, нали?
Нямаш представа какво беше за мен, приятелче.
Грешно се изразих, имам предвид, че повечето Американски войници
не правеха друго, освен да изстрелват ракети по Босна
от безопасни кораби в Средиземноморието.
Повечето, не всички.
Три питиета. - Моля?
Моя народ казва, че обичаме Американците
до третото питие, но ние изпихме пет.
И аз все още те обичам
Хайде. Да ги направим шест. Може и седем.
Още две и ще забравим, че сме водили този разговор.
Обичам тази песен.
Какво? Боли ли те?
Шрапнел е, иска да излиза.
Защо не си го махнал?
Докторът ми даде избор.
А и без това мразя болниците.
Може би обичаш болката.
Понякога, някои неща става част от теб.
Независимо дали ти харесва.
Какво е това? Снимка на бебе?
Внукът ми. Ще го кръстят утре
Мисля, че няма да ходя.
Даже още не съм го срещал.
Да, но ти е изпратил тази покана,
сигурно иска да отидеш.
Ами жена ми, тоест бившата
тя ще дойде с новия... казах новия,
но те са женени от 20 години.
Знаеш ли какво е "гръмнат"? - Не, какво значи?
Изненадан. - Изненада, да.
Новият ни беше кум на сватбата.
Копеле. Шегуваш се.
Да. Готин е. Не е лош човек.
Грижеше се за снима ми.
Всъщност беше му повече баща от мен.
Аз бях постоянно в движение.
Аз просто...
Стига, Бен.
Ще ти прочета нещо. Да чуеш Немския ми.
Чест е за ловеца, да
защитава спортсменският лов
и да почита Създателят и творенията му.
Бенджамин, почете ли създателя му?
Не съм го убил аз. - Не си ли?
Не съм убивал нищо от 20 години. - Шегуваш се.
Всичко, което виждаш са пълни глупости. - Глупости? Какво имаш предвид?
Всичко тук, глупавата кола, къщата, глупавият лък от фибростъкло,
главите на стената, всичко е глупост. - Стига, аз бих се радвал на тези неща.
Искаш ли да чуеш нещо унизително?
Всичко си беше тук, като купих къщата. - Шегуваш се.
Не. "Обзаведена с прости мебели".
Така беше в обявата. Пълни глупости. - Значи това не си ти.
Израснах в подобно място, но не толкова голямо
и толкова луксозно, но си беше
истинско - планини, дървета, разходки с баща ми.
Ще ти покажа нещо. Ще се изумиш.
Беше на баща ми. - Какво е?
Сребърна звезда за героизъм по време на акция.
А имаше ли истории за разказване? - О, да.
Бих се в три войни, в четири държави,
и нямам такъв. - Сериозно?
Няма награда за Бен. Това е лошо
Всичко, което си направил, което знаеш, защо не?
Помня първият ни лов,
казах му, че искам да ползвам лъка му.
А той каза, "Не си достатъчно силен да опънеш тетивата."
Той те е научил да ползваш лък?
Да, научи ме и да ги правя.
Беше много сръчен в ръцете. Да, беше...
Можеше всичко. Още първият лов ударих дивеч,
със среден лък, право в сърцето.
"Орлово око", така ме нарече баща ми.
Орлово око. - Да.
Добре, знаеш ли...
Време ми е да тръгвам. - Сигурен ли си?
Имам стая отзад... - Не, направи достатъчно.
Офертата за утре вечер все още важи,
среща на западният път и знаеш ли какво?
Ще ти оставя първият изстрел. - Оценявам го.
Имам доста работа утре. Радвам се, че се запознахме.
Наспи се хубаво и го обмисли.
Може да размислиш. Благодаря ти. - И аз.
Лека нощ, Бенджамин - И на теб.
Наспи се добре. - Ти също, Емил.
Внимавай, хлъзгаво е.
Как си?
Махмурлия. - Аз не го усещам.
Свикнал си, затова.
Планинецът Дейви Крокет. Знаеш ли го?
Знам - Чувал си го?
Като дете си бил, като Дейви Крокет.
Никога не съм минавал от тук. - Планинецът.
Отиди на онази ливада.
Там имам късмет.
Аз отивам на пусията за елени. Вземи това.
С гласово активиране е. Сложи го на трети канал.
Проба, проба. Едно, две, едно, две
Хубава е.
Проба, проба.
Чувал ли си историята за старият италианец
който искал да се изповяда на местният поп?
Отваря прозорчето е изповедалнята.
Казва: "Отче, прости ми, защото съгреших.
През войната имаше едно хубаво момиче.
Дойде в нас да я предпазвам от нацистите.
Скрих я на тавана."
Отеца казал: "Чудесна постъпка, сине мой.
Няма нужда от опрощение."
Тогава старецът казал: "Сега идва лошото.
Започна да ми се отплаща със секс."
Отчето казало: "Спокойно, сине, войната направи всички ни грешни.
Простено ти е." Старецът казал:
"Голямо тегло падна от плещите ми. Голямо.
Но имам още един въпрос." - Виждаш ли го?
Можеш ли да стреляш?
Да, ще опитам.
Свали го.
Това е просто торба с месо
и плът... и сухожилия.
Избави го от мъките му.
Стреляй, Орлово око.
Искаш го, твой е.
Знам.
Какво беше това по дяволите? Уплаши го.
Полковник Форд, променил си се.
Ковач?
Дръпна спусъка в Менача.
Откъде знаеш, че съм бил там?
Защото и аз бях там.
Мамка му.
Чест за ловеца е да пази
и защитава, спортсменският лов,
и да почита Създателят на животните.
Ти не си Босненец. Какво искаш от мен, мамка ти?
Винаги съм се чудел, кой ще победи в честна битка
и двамата с оръжие. - Мамка му!
Двама мъже сами сред дивото.
Война. В чист вид.
Лъкът ми се счупи. Това не е честно.
Ти най-добре от всички трябва да знаеш,
войната не е честна.
Мамка му!
Мамка му.
Казах ти, че искам трофей.
Майната ти!
Предупредих те за шуплите
във фибростъклото, при първа възможност и...прас!
Нещо си ядосан заради войната ли? Нещо ти се е случило?
Ти уби мои приятели, аз убих твои - това е.
Платих си греховете. Край - Не.
Войната никога няма да свърши. - Защо не ме убиеш тогава?
Тичаш наоколо, криеш се, простотии. Просто ме застреляй!
Стига, Бенджамин.
Да те отстрелям.
Да ме отстреляш? - Да, нали така казвате вие?
Да отстрелям някой. - Да отстрелям? Ти ме простреля.
Какви ги говориш... - Знам, но нямах избор.
Можех да те уцеля в главата или сърцето, но не го направих.
Можех да те убия.
Излез и седни да поговорим като възпитани мъже.
Хайде, седни там.
Сядай.
Бенджамин.
Какво, ще ме бесиш ли сега?
Вдигни си крачола.
Има шило в края на въжето.
Прекарай го през дупката и го вържи. - Какво?
Прекарай шилото през дупката.
Добре.
Дай да видя!
Вържи го, ако обичаш.
Стегнато.
Не се притеснявай. Този мускул е много здрав.
Можеш да висиш така с дни и пак няма да се скъса.
Добре, ти си италианският старец. Аз съм свещеникът.
И това е изповедта ти.
Какви са греховете ти, сине мой?
И ти казваш нещо, като, "Прости ми, Отче, съгреших.
"Не съм се изповядвал отдавна. Греховете ми са..."
Знаеш какво е изповед, нали? Разбира се, че знаеш.
Но ти казваш неща като, "Жена ми ме напусна.
"Синът ми нарича другиго "татко".
"Липсва ми милият ми татко."
Но аз се изповядвам всяка седмица, дори по-често ако имам време.
Но ти се криеш в планината,
мислиш, че така ще забравиш миналото? - Какво искаш от мен?
Искам истинска изповед!
Гръмна ме в тила и ме остави да умра.
И години наред бягаш от истината.
Аз нося болката сам. Но вече не!
Да се разделиш с вътрешностите си.
Индианците са вадели нечии вътрешности, за да разкрият
всичките му тайни.
Искам да си извадиш вътрешностите заради мен.
Или аз ще го направя.
Искаш ли хубав разрез?
И всичко ще се плисне по земята. - Моля те, спри.
Живееш сам, което е добре, защото искам да видиш
всички малки твари, които ще дойдат да те ядат.
Ще закъснееш.
Ще изпуснеш кръщенето на племенника си.
Но ти предпочиташ да си тук с мен, нали?
Вярваш ли в Бог, Бенджамин?
На кой му дреме?
Чу ли какво ти казах? Майната ти.
Аз вярвам. Знам, че съществува.
И ще ти кажа защо.
Прибирах се от фабриката в Лукомир
и видях тълпа хора на площада.
Войниците изкарваха Сърбите от домовете им.
Изнасилиха майка ми, сестра ми,
после ги заляха с бензин.
Мъжете, те нямаха този късмет.
Използваха брадви, за да им разбият главите,
оставяха ги на площада да се мъчат.
Запитах се, ако Бог съществува,
защо позволява такива ужасни неща?
След това преосмислих всичко, което съм преживял
и осъзнах, че това не доказва, че не съществува,
а доказва, че Той е там.
Защото хората сами по себе си не са способни на такова зло.
Ето, изкарах си вътрешностите.
Твой ред е.
Твой ред е!
Сега май ме чуваш по-ясно?
Татко?
Татко, тук ли си?
Хайде, татко.
Тук ли е?
Колата му е тук. Може да спи.
Спокойно.
Татко?
Може да не иска да ни вижда.
И точно за това, трябваше да се обадим първо.
Да речем, че просто не е тук.
Бенджамин.
Тихо, не мърдай.
Ако не друго, поне пак ще пътуваме три часа обратно.
Поне той заспа. Опа, буден е.
Искаш ли това дете да има баща?
Да поиграем. - Остави шибания лък.
Или ще сложа още една глава на стената.
Това е семейството ми, мамка му. Заплашваш семейството ми,
Ще те очистя, копеле, чуваш ли ме?
Свали шибания лък. - Не мога да държа повече.
Искаш да си играем? Искаш ли си войната?
Да. Да. Ще играем.
Искаш си войната?
Ела да си я получиш. - Давам ти преднина.
Законът на Мърфи, а?
Каквото може да се обърка, ще се обърка.
Глупава хижа.
Глупаво вино.
Спокойно. Спокойно.
Не мърдай. Чакай да вида.
Я да ти видя езика. А, ето го.
Да, ще можеш да говориш.
Това е добре, защото знам колко обичаш да приказваш.
Знам, че боли, но няма проблем. Повърхностно е.
Дай да ти помогна.
Рисковано ще е да го махнеш.
Горд ли си със стореното?
Или пък не искаш да забравиш.
Като с твоята рана е.
Понякога ставаш едно цяло с нещо,
независимо дали ти харесва.
Скорпионите - сръбски отряд на смъртта,
търсени за престъпления срещу босненските мюсюлмани.
Някой са вършили ужасни неща.
Други просто са били на грешното място в грешният момент.
Ти от кои си?
Знаеш ли, имам идея.
Този път ти си италианеца, аз отчето.
Не говориш ли вече?
Не ми задаваш дълги въпроси
за смисъла на войната и живота?
Ще ти дам един лесен.
Когато живота ти даде лимони...
точно така.
Просто и ясно.
Майка ми винаги ни чакаше с кана прясна лимонада
когато с татко се прибирахме от гората.
Една сутрин бяхме на лов и уцелих един елен в гърдите.
Но не уцелих сърцето.
Сигурно пробих дробовете, защото избяга и го гонихме.
Харесва ли ти купичката?
Да и на мен. Така е по-естествено.
И така...
накрая го настигнахме.
Накара ме да му опра ножа в гърлото.
Накара ме да гледам как му изтича кръвта.
"Направи го бързо, иначе месото ще се развали."
Нали знаеш, не го осмисляш, но дори и на диво животно
можеш да видиш точният момент, в който светлината в очите угасва.
Почти е готово.
По дяволите.
Няма захар.
Трябва да я заместя.
Това трябва да стане.
И така.
Мислиш, че малко болка ще ме пречупи?
Няма как да знам. - А ако харесвам болката?
Значи днес имаш късмет.
Да започваме.
Искаш ли още?
Да, моля.
Харесва ли ти? Как е да те измъчват?
Това ли правеше през войната? Измъчваше хора?
Кажи ми. Какво?
Какво правеше?
Кого си убил? Босненци? Хървати?
Жени? Деца? Кого си убил?
Без жени и деца - Какво тогава? Какво си правил?
Какво си правил? - Правех инструменти.
За какво се ползваха? - Много неща.
За опъване на палатки, за мъчения.
Целта беше да накараме хората да проговорят и всички го правеха.
Обичаш инструментите, така ли?
И аз имам инструменти.
Не си отивай.
Виждаш ли?
За това говорехме.
За тази думичка.
Карма.
Ти ме мъчиш и аз те мъча. Познато ли ти е?
Сърбите атакуваха Босна, защото Босна атакува Сърбия.
Същото стана с Хърватите и нацистите през Втората Световна война.
Истината е, че и да се върнеш 1'000 години назад, пак няма да разбереш
как даден конфликт е започнал.
Но всички знаем как завършва.
Мислиш, че само ти си загубил нещо от войната?
Тя ме унищожи.
Чуваш ли?
Войната почти свърши, полковник Форд.
За геройство по време на битка.
Движи се!
Не можеш да мръднеш, а?
Познато ми е.
Три години...
изпитвах същото чувство.
Бях прострелян в тила и парализиран от врата надолу.
Почти не можех и да говоря.
А знаеш как обичам да говоря.
Имаше красива сестра там. Казваше се София.
Винаги беше облечена в бяло.
Винаги беше с прелестна усмивка на лицето.
Представях си, че правя любов с нея,
че я чукам.
Знаеш ли каква й беше работата?
Да събира урината и фекалиите
от подлогата ми.
Но леко чувствителността ми се върна.
Научих се отново да пиша.
Научих се да се храня.
Научих се да говоря отново
и да ходя нормално, а не като сакат.
Нямаше помощ. Нямаше майка. Нямаше баща
Нямаше съпруга или дете.
Знаеш ли какво ме караше да продължа?
Незнанието, дали ти ще се биеш
и ако се биеш с мен, ще победиш ли.
Защото си калпав противник.
Ти печелиш.
Знам.
Приключвай по-бързо. - Добре, обещавам. Но не все още.
Какво чакаш?
Чакам изповед, полковник Форд.
Моля те, моля те спри.
Седни там. Седни там…
Нямаш си и идея какъв късметлия си.
Страната ми е красива, но има невидим пласт от
кръв, която се стеле над всичко.
Повечето хора не я виждат, но аз имам по-особен поглед.
Накъдето и да погледна, виждам в червено.
Движи се!
Млад каубой, Били Джо, растеше неспокоен в една ферма.
Беше изпълнен с желание за пътешествия, никому не искаше да навреди.
Били Джо падна на земята, тълпата се събра около него
и се чудеха на последните му думи:
"Не отивай в града, синко.
Не оставяй оръжието вкъщи.
Ние ще го занесем в града."
Умори ли се малкият Бени?
Бенджамин?
Бенджамин.
Пак ли болката в крака, а?
Шрапнелът иска да излиза?
Ето, искаш ли да ти помогна?
Благослови ме, отче, защото съгреших.
Благослови ме, но не ме опрощавай.
Измина седмица от последната ми изповед.
Измина седмица и списъка ми е дълъг, но нямам време за всичко.
А и ти имаш по-приятни занимания.
За това, не ни опрощавай
Признавам ти греховете си, но не смей да ме опрощаваш.
Искам да съм част от тях, за да не ги забравя никога.
Твой ред е. Ти се изповядай.
Веднага!
Само тримата сме тук.
Аз, ти и Той.
Аз ще пазя тайна ти, полковник Форд.
А той дори не слуша.
Само ти стоиш на пътя на истината.
Отказвам се.
Ти печелиш.
Но и губиш.
Може би ще Му каже истината, лице в лице като се видите.
Искаш да ме убиеш?
Погледни ме в очите.
Октомври.
Нали така?
'95-та.
Моето отделение пристигна първо
Трябваше да освободим Босненските мюсюлмани от концентрационния лагер.
Първото, което усетихме, бе миризмата.
Привлече ни вниманието веднага
Беше като формалина на баща ми.
Когато стигнахме лагера, видяхме вагони на релсите.
Сякаш пълни със стари дрехи.
Когато се приближихме, различихме стърчащи ръце и крака.
Имаха лица.
Само кожа опъната по костите.
Слепени тела.
Сякаш извадени от земята,
ококорени в нас празни погледни.
Лагерът се контролираше от Сърбите,
наричащи себе си "Скорпионите".
Десетина от тях, се предадоха.
Щяха да отидат в пленнически лагер за няколко седмици
и след войната да се приберат по домовете си.
Видях...всички видяхме какво са сторили,
закланите деца,
измъчените и изнасилени жени.
Затова ги съблякохме и изгорихме, униформите им, закарахме ги на хълма
насред нищото. Качихме се отгоре, хората ми строиха затворниците,
на колене, с гръб към нас.
Записах се в армията, за да зарадвам баща ми,
но когато му казах, той се опита да му разубеди.
"Помниш ли лоса" - ми каза.
"Помниш ли погледа му накрая.
Когато видиш това да стане с човек, независимо дали ти е приятел
или враг. Това ще те промени завинаги."
Разбира се, не му повярвах.
Исках сам да се убедя
Трябваше да го послушам.
Бил съм...
Бил съм на много войни, но никоя не беше като Босна.
Тази война се отпечата в главата ми.
Тя е като отрова.
Просто искам да свърши.
Мислех, че убивайки няколко от най-лошите и войната ще се махне
Затова дръпнах спусъка.
Превърнах се във всичко това, което мразех в тази скапана война.
Всичко.
Когато се върнах у дома, не можех да се погледна в огледалото
нито сина си в очите.
Да, разбрах, че ще е по-добре без мен.
Тогава не бях готов да умра, но сега...
дръпни спусъка.
Сложи край и за двама ни.
Можеш да го завършиш.
Не знаеш ли какво съм правил?
Не заслужавам ли да умра?
И двамата сме убийци.
Не сме ли?
Ние сме еднакви.
Той е просто месо и плът
и сухожилия. Избави го от мъките.
Моля те, за Бога, дръпни спусъка.
Дръпни спусъка!
Та този италиански старец, искал да се изповяда на местното отче.
Бил на възраст и искал да се помири с Бог.
Казал на отеца: "Отче, през войната
едно красиво момиче дойде в нас
искаше да я пазя от нацистите,
скрих я на тавана."
Отчето казал: "Това е чудесно, сине мой.
Няма нужда от изповед."
Старецът казал: "Но сега идва лошото, отче.
Тя започна да ми се отплаща със секс,
нали знаеш, свирки и такива лайна."
Отчето казал: "Ами...
и двамата сте в опасност, сине мой.
Войната прави всички ни грешници.
Простено да ти е."
Старецът казал: "Благодаря ти, отче
Огромно тегло падна от плещите ми.
Но имам един въпрос.
Какво има, сине мой?
Да й казвам ли, че войната е свършила?"
Не го разбрах.
Не е много смешен и без това.
Мисля, че имам нещо твое.
Да.
Има твоите очи.
Може би ще ги видя лично.
Zivjeli.
Войната е само началото
Хиляди са без дом и заливат провинциите, докато войната продължава
Войските също напреднаха към провинциите днес,
бомбардирайки от въздуха колоните с бежанци
не намаляват нито спират.
"Като Ад на Земята е" каза една жена от тях
докато се насочваше към границата с трите си деца
Никога няма да свърши.
Но много от тях...
Здравей.
Извинявай, че закъснях.
Влизай. Искам да се запознаеш с някой.