ХЪМФРИ БОГАРТ ИНГРИД БЕРГМАН, ПОЛ ХЕНРИЙД
::: К А З А Б Л А Н К А :::
Участват още: КЛОД РЕЙНС, КОНРАД ВИЙТ
СИДНИ ГРИЙНСТРИЙТ ПИТЪР ЛОРИ и др.
Сценарист: ФИЛИП ЪПЩАЙН, ДЖУЛИЪС ДЖЕЙ и ХАУЪРД КОХ
По пиесата на: МЪРИ БЪРНЕТ и ДЖОАН АЛИСЪН
Музика: МАКС ЩАЙНЕР
Режисьор: МАЙКЪЛ КЪРТИС
С настъпването на Втората световна война
много хора в окупирана Европа, се обърнаха с надежда
към свободна Америка.
Лисабон стана отправна точка за емигрантите.
Но не всеки можеше да стигне до там.
Бежанците измислиха сложен, заобиколен маршрут.
От Париж до Марсилия.
През Средиземно море до Оран.
И оттам с кола или пеша по Африканското крайбрежие,
до Казабланка в Мароко.
Тук, щастливците успяваха къде с пари, къде с късмет
да получат визи и се втурваха към Лисабон.
А оттам към Новия Свят. Останалите чакаха в Казабланка.
Чакаха ли, чакаха...
До всички:
Двама германци куриери са убити във влака, пристигащ от Оран.
Убиецът и съучастниците му са се насочили към Казабланка.
Претърсете всички подозрителни лица за откраднати документи.
Важно съобщение.
Документите за проверка. - Не ги нося.
Тогава ще трябва да дойдете с нас. - Може би съм ги взел... Да, ето ги!
Изтекли са преди 3 месеца. Последвайте ни.
Стой!
СВОБОДА ЗА ФРАНЦИЯ
Какво става? - Не знам, скъпа.
Не сте ли чули?
Гледаме да не се бъркаме в чужди работи.
Двама германци са убити в неутралната част на пустинята.
Това е обичайната хайка за бегълци, либерали
и красиви девойки за г-н Рено, началникът на полицията.
За съжаление изметта на Европа се довлече в Казабланка.
Някои от години чакат за виза. Бъдете внимателен, г-не! Пазете се.
Това място е пълно с лешояди. Навсякъде са!
Благодаря ви много. - За нищо. Довиждане, г-не.
Какъв приятен човек. Сметката!
Колко съм разсеян! Забравил съм си портфейла.
Може би утре ние ще сме на самолета.
АМЕРИКАНСКО КАФЕ "ПРИ РИК"
Радвам се да ви видя, майор Щрасер. - Благодаря ви.
Представям ви кап. Рено, полицейски началник на Казабланка.
Свободна Франция ви приветства! - Благодаря. Радвам се, че съм тук.
Това е помощникът ми, лейт. Касел.
Кап. Тонели. Италия е на вашите услуги.
Тук може да ви се стори горещо.
Ние, немците сме свикнали на всякакво време.
Но да не говорим за времето. - А за какво?
За убийството на куриерите.
Проверяваме два пъти повече заподозрени.
Вече знаем кой е убиецът. - Арестувахте ли го?
Не бързаме. Довечера ще бъде "При Рик".
Чух за това кафене, както и за самия г-н Рик.
Цяла вечност чакам.
Няма да се измъкна от тук. Ще си умра в Казабланка.
Не може ли малко повече? Моля ви.
Съжалявам, но в момента всички продават диаманти.
Навсякъде са. 2400. - Добре.
Камионите са готови, хората също. Всичко...
Лодката е "Сантяго".
Тръгва в 1 през нощта в края на пристанището.
Благодаря ви. - Носи 15 000 франка в брой.
Запомни, в брой.
Наздраве.
Отвори, Абдул. - Веднага, професоре.
Келнер, ще помолите ли Рик да изпие по едно с нас?
Той никога не пие с клиенти. Никога не съм виждал.
И защо е толкова превзет?
Кажете му, че съм собственик на втората банка в Амстердам.
Втората? Чудо голямо.
Водещият банкер в Амстердам е майстор-готвачът тук.
Прекрасен модел за подражание.
А баща му е пиколото.
Извинете.
Съжалявам, г-не. Частно парти.
Как смеете? Знам, че вътре се върти хазарт.
Пуснете ме веднага. - Какъв е проблемът?
Бил съм във всички игрални зали по света.
Ако мислите, че няма да вляза и тук, грешите.
Извинете. Здравей, Рик.
Можете да платите на бара. - Моля? Знаете ли кой съм?
Имате късмет, че ви пускам. - Безобразие! Ще ви докладвам!
Като те гледа човек, ще рече, че цял живот това си правил.
Защо мислиш, че не съм? - Не мисля.
Когато дойде тук, си помислих... - Какво?
Кой съм аз, че да мисля?
Може ли?
Жалко за немските куриери, нали? - Късметлии са.
До вчера са били чиновници, а днес вече са мъртви герои.
Прости ми, но си прекалено груб, Рик.
Прощавам ти. - Ще пиеш ли едно с мен?
Извинявай, забравих... За мен още едно малко.
Ненавиждаш ме, нали? - Не съм се замислял, но да.
Защо?
Не харесваш работата ми ли?
Помисли за бегълците, които ще изгният тук, ако не им помогна.
Какво лошо? Имам си начини и им осигурявам визи.
Но те си плащат, Угарти.
Ами хората, които не могат да си позволят цените на Рено.
Уреждам ги наполовина. Нима е толкова лошо?
Просто не обичам да се подбиват цените.
Тази вечер приключвам с бизнеса и най-накрая напускам Казабланка.
От кого си купи виза? От Рено или от себе си?
От себе си. Моята цена ме уреждаше повече.
Виж, Рик. Знаеш ли какво е това?
Нещо, което дори ти не си виждал.
Транзитни документи, подписани от ген. Де Гол.
Не могат да се анулират.
Чакай! Днес ще ги продам за немислимо много пари.
После ще се сбогувам с Казабланка.
Имам много приятели тук,
но защото ме мразиш, вярвам само на теб..
Ще ми ги пазиш ли? - Докога? - Час, може и повече.
Не искам да пренощуват тук. - Не се притеснявай. Само ги пази.
Знаех, че мога да разчитам.
Келнер, очаквам едни приятели. Ако питат за мен, ще бъда тук.
Рик, надявам се вече да си по-впечатлен от мен.
Извини ме, ще си пробвам късмета на рулетката.
Чакай.
Чух, че немските куриери са носили транзитни документи.
И аз така чух. Горкичките!
Прав си, Угарти. Впечатлен съм.
Здрасти, Рик. - Как върви работата, Ферари?
Искам да купя кафенето ти. - Не се продава.
Не си чул колко предлагам. - Цената няма значение.
Колко искаш за Сам? - Не търгувам с хора.
Това е основен бизнес тук.
От бежанците се трупа състояние, ако се пуснеш на черния пазар.
Гледай си твоята работа и остави моята на мен.
Да питаме Сам дали не иска промяна. - Ами, да го питаме.
Кога ще разбереш, че в днешно време уединението вече не е практично?
Ферари иска да работиш при него. - Тук си ми харесва.
Ще ти плаща двойно. - Аз и това не мога да изхарча.
Съжалявам.
От запасите на шефа. Защото те обичам, Ивон.
Я, млъкни! - Добре. За теб ще млъкна.
Защото те обичам, Ивон.
Едни немци оставиха този чек. Става ли?
Къде беше снощи? - Отдавна беше. Не помня.
Ще се видим ли довечера? - Не правя толкова далечни планове.
Сипи ми още едно. - Стига й толкова.
Не го слушай, Саша. Сипи! - Обичам те, но той ми плаща.
Рик, писна ми... - Викни й такси.
Ела да ти вземем палтото. - Пусни ме!
Прибираш се. Пийнала си повечко.
Такси!
За какъв се мислиш? Колко бях глупава да се влюбя в теб.
Изпрати я, Саша. И се връщай веднага.
Здравей, Рик. - Луи.
С лека ръка отпращаш жените. Някой ден може да са кът.
Ще взема да се обадя на Ивон. Да се възползвам от мъката й.
Стане ли въпрос за жени, си истински демократ.
Ако вземе думата, италианците ще излязат победители.
Самолетът за Лисабон.
Искате ли да сте на него? - Защо? Какво има в Лисабон?
Корабът за Америка. Често се чудя защо не се връщате там.
Отмъкнали сте пари от църквата? Прегрешили сте с жената на сенатор?
Понякога мисля, че сте убили някого. - По малко от трите.
Какво ви доведе в Казабланка? - Здравето. Дойдох заради водата.
Каква вода? Намираме се в пустинята.
Излъгаха ме.
Извинете, но един господин спечели 20 000 франка
и касиерът няма пари.
Ще взема от сейфа. - Съжалявам, г-н Рик...
Спокойно. Стават такива грешки. - Ужасно съжалявам.
Тази вечер ще направим арест тук. - Пак ли?
Не е обикновен арест. Става въпрос за убиец.
Ако мислиш да го предупредиш, недей. Няма къде да избяга.
Няма да рискувам за нищо. - Мъдро решение.
Можехме и по-рано в "Синия папагал". Но от уважение, реших да е тук.
Ще позабавляваме клиентите. - Имаме достатъчно забавления.
Имаме важен гост, Рик. Майор Щрасер от Третия Райх.
Искаме да е тук при ареста. Ще му направим демонстрация.
Какво прави Щрасер тук?
Едва ли е дошъл заради едната демонстрация.
Заповядай. - Няма да се повтори.
Какво си наумил, Луи? - Наблюдателен си.
Исках да ти дам съвет. - Така ли?
Едно питие? - Благодаря.
Много визи се продават тук, но знаем, че ти не си продавачът.
Затова все още работиш.
Мислех, че е защото те оставям да печелиш.
За това също. В Казабланка е пристигнал един човек.
Предлага цяло състояние за изходна виза.
Как се казва? - Виктор Лазло.
За първи път те виждам впечатлен. - А той е впечатлил половин свят.
Мое задължение е да не впечатли другата половина.
Лазло не бива да напуска Казабланка.
Интересно ще е да го видя. - Кое? - Бягството му.
Казах ти... - Стига. Избягал е от концлагер.
Преследваха го из цяла Европа. - Преследването свърши.
На бас по 20 000 франка. - Това сериозно ли е?
Току що загубих толкова.
Нека са 10. Аз съм беден корумпиран полицай.
Разбрахме се.
Колкото и да е умен, ще му трябва изходна виза. Даже две.
Защо? - Пътува с дама.
Ще я остави. - Едва ли. Виждал съм я.
Щом не я е оставил във Франция, няма да я остави и в Казабланка.
Може да не е такъв романтик. - Няма значение. Няма виза.
Защо си помисли, че искам да помогна на Лазло?
Защото подозирам, че под грубата обвивка, си мекушав.
Може да се смееш, но аз те познавам много добре.
Ще посоча само две неща. През 1935 си пренасял оръжие.
През 1936 си се бил на страната на верноподаниците в Испания.
И в двата случая ми платиха добре. - Победителят щеше да плати повече.
Може би.
Явно си решен да не пуснеш Лазло. - Имам си заповеди.
Мирише ми на Гестапо. - Подценяваш влиянието на Гестапо.
Аз не се меся в работата им и те не се месят в моята.
В Казабланка аз съм началникът. - Майор Щрасер е тук.
Слушам те? - Извинявай.
Карл, дай на майора хубава маса.
Дадох му най-добрата. И без това щеше да я вземе.
Арестувайте го без шум. По двама на всеки изход.
Всичко е готово, г-не. - Действайте.
Добър вечер, г-да. - Ще седнете ли при нас?
Радваме се, че сте тук, майоре. - Шампанско и хайвер.
Препоръчвам ви "Вьов Клико", прекрасно френско вино.
Веднага, г-не.
Интересен клуб. - Особено тази вечер, майоре.
След малко ще арестуваме убиеца на куриерите ви.
Надявах се на това.
Господин Угарти.
Ще ни последвате ли? - Разбира се.
Може ли да си осребря чиповете?
Късметлия съм. Две хиляди, моля.
Рик, помогни ми!
Не ставай глупав. - Скрий ме. Направи нещо!
Отлично, капитане.
На мен ще помогнеш ли в нужда? - Не рискувам за никого.
Извинете за безпокойството. Вече всичко е наред.
Седнете си по местата и се забавлявайте. Давай, Сам.
Рик, това е майор Хайнрих Щрасер от Третия Райх.
Приятно ми е. - Вече познавате хер Хайнце.
Заповядайте при нас, г-н Рик.
За нас е чест. Третия Райх дължи репутацията си на Майор Щрасер.
Като че ли очаквате да има още "райхове".
Аз лично, майоре, нямам против.
Може ли да ви попитам нещо?
Неофициално, разбира се. - Може и официално.
Какъв сте по народност? - Алкохолик съм.
Това го прави гражданин на света. - Роден съм в Ню Йорк, ако е важно.
Дошли сте от Париж по време на окупацията.
Това не е тайна.
Не сте от тези, които не желаят немци в любимия си Париж?
На мен не ми е любим. - А как ни виждате в Лондон?
Като стигнете, пак ме питайте. - Дипломат.
Ами Ню Йорк? - Има няколко квартала,
които не ви препоръчвам да нападате.
Кой според вас ще спечели? - Нямам представа.
Неутрален по всички въпроси. Включително за жените.
Не винаги сте бил така внимателен. Имаме пълно досие за вас.
Ричард Блейн. Американец на 37. Не може да се върне у дома.
Причината е неясна. Знаем какво сте правили в Париж.
Спокойно, няма да го публикуваме. - Наистина ли съм с кафяви очи?
Простете любопитството ми. Но в Казабланка е дошъл наш враг.
Затова разпитваме всички, които могат да помогнат.
Интересувам се от Лазло само за спорта.
Значи не съчувствате на дивеча?
Не. Поставям се на мястото и на хрътките.
Лазло публикуваше долни лъжи в пражките вестници.
След окупацията продължи да ги разпространява тайно.
Трябва да му се признае, че е куражлия.
Хитър е. Три пъти се измъква. В Париж дейността му продължава.
Няма да го позволим отново. - Извинете, но имам работа.
Приятна вечер, г-н Блейн.
Видяхте ли? Няма защо да се притеснявате.
Може би.
Имам резервация. Виктор Лазло. - Веднага, г-н Лазло.
Два ликьора, моля.
Не виждам никъде Угарти.
Мисля, че трябва да останем тук.
Ако излезем веднага, ще привлечем внимание.
Може би Угарти е в другата част на кафенето.
Извинете, но изглеждате като двойка, тръгнала за Америка.
Там ще спечелите от този пръстен. Принуден съм да го продам.
Благодаря ви, но... - Може би за дамата.
Пръстенът е изключителен.
Да, заинтригувахте ме. - Добре.
Как се казвате? - Бергер. На вашите услуги.
Среща след малко на бара. Няма да го купя, но ви благодаря.
Жалко. Това ли е решението ви? - Съжалявам.
Г-н Лазло? Аз съм кап. Рено, началник на полицията.
Какво желаете? - Да ви пожелая приятен престой.
Подобни гости не идват често. - Благодаря. Простете, капитане,
но френската администрация не винаги е толкова сърдечна.
Това е г-ца Илза Лунд.
Казаха ми, че сте най-красивата жена, посещавала Казабланка.
Подценили са ви. - Много сте мил.
Заповядайте. - Ако не ви притеснявам.
Бутилка от най-хубавото, Емил. Пиши го на сметката ми.
Надлъгваме се. Те го пишат, а аз късам сметката.
Момчето, което свири... Струва ми се, че съм го виждала.
Сам ли? Дойде от Париж заедно с Рик.
Кой е Рик? - Това е неговото кафе, а той...
Какво? - Той е... Ако бях жена,
щях да съм влюбена в него.
Но колко съм глупав да хваля друг мъж пред вас.
Извинете. Майоре!
Г-це Лунд, г-н Лазло, запознайте се майор Щрасер.
Приятно ми е. Отдавна искам да се запознаем.
Извинете ако не съм любезен, но съм чехословак.
Били сте чехословак. Сега сте поданик на Райха.
Не приемам тази привилегия. А сега съм на френска територия.
Искам да обсъдим някои неща, произлизащи от присъствието ви тук.
Не му е тук мястото и времето. - Тогава да се уговорим.
Утре в 10 в управлението. Заедно с госпожицата.
Капитане, на ваша земя сме. Ваша ли е заповедта да дойдем утре?
По-скоро молбата ми. Нека се изразя така.
Добре тогава.
Добре замислено отстъпление, майоре.
Ще направят всичко да ме спрат. - Притеснявам се за теб, Виктор.
И преди сме изпадали в трудни ситуации.
Отивам да се видя с Бергер. - Внимавай. - Не се притеснявай.
Г-н Бергер, може ли пак да видя пръстена?
Коктейл с шампанско.
Познах ви от снимките, г-н Лазло.
Човек поотслабва в концлагер.
Пет пъти четох, че са ви убили.
И всеки път е било истина. Добре, че ви открих, Бергер.
Търся човек на име Угарти. Трябваше да ми помогне.
Няма да може да ви помогне.
Арестуваха го за убийство. Прибраха го тук, тази вечер.
Разбирам.
Но ние сме на свобода и сме организирани.
Работим тайно, както навсякъде. Утре вечер имаме събрание.
Ако дойдете...
Ще извикате ли пианиста, моля? - Веднага, г-це.
Как върви бижутерството, Бергер? - Зле. Сметката, моля.
Жалко, че не дойдохте по-рано. Забавлявахме се, нали, Бергер?
Да. Извинете ме, г-да. - Два коктейла. Позволете.
Здравей, Сам. - Не очаквах да ви видя, г-це Илза.
Доста време мина. - Да, г-це. Доста вода изтече.
Изсвири някоя от старите песни, Сам.
Къде е Рик? - Не съм го виждал цяла вечер.
Кога ще се върне? - Не и тази вечер.
Прибра се.
Винаги ли тръгва така рано? - Не.
Една жена го чака в "Синия папагал". Постоянно ходи там.
Преди беше по-добър лъжец.
Оставете го, г-це Илза. Носите му лош късмет.
Изсвири я, Сам. Заради доброто старо време.
Не ви разбирам, г-це Илза.
Изсвири я, Сам. "Времето тече".
Не я помня, г-це Илза. Позабравил съм я.
Ще ти я изтананикам
Изпей ми я, Сам.
Нали ти казах никога да не свириш...
Питахте за Рик, ето го. Да ви представя...
Здравей, Илза. - Здравей, Рик.
Вече се познавате? Тогава сигурно...
Това е г-н Лазло. - Приятно ми е.
Голяма работа сте в Казабланка. - А вие - навсякъде.
Ще пиете ли едно с нас? - Да, благодаря.
Я виж ти! Нарушавате принципите си.
Прекрасно кафене. Поздравления. - Аз ви поздравявам.
За какво? - За работата ви.
Благодаря. Опитвам се. - Всички се опитваме. Вие успявате.
По-рано питаше за теб, Рик. Признавам, че ти завидях.
Не бях сигурна, че сте вие.
За последно се срещнахме... - В "Прекрасната Зора".
Още помните. Тогава немците нахлуха в Париж.
Не се забравя лесно.
Помня и подробностите. Немците бяха в сиво, а вие в синьо.
Да. Прибрах тази рокля. Пак ще я облека, когато си тръгват.
Изведнъж се очовечихте, Рик. Трябва да ви благодарим, г-це.
Илза, става късно.
Така е. А имаме и вечерен час.
Не е хубаво полицейският началник да пие след вечерния час.
Дано не сме досадили. - Сметката. - Аз ще платя.
Още един прецедент. Вечерта се оказа интересна.
Ще ви викна такси. И там се ползвам с привилегии.
Пак ще дойдем.
Кажи "лека нощ" на Сам.
Никой не може да свири "Времето тече" като Сам.
Отдавна не я беше свирил.
Лека нощ. - Лека нощ.
Странен тип. Кой е той?
Не знам. Често го срещах в Париж.
Утре в 10 в управлението. - Ще се видим там. Лека нощ.
Шефе?
Няма ли да си лягаш, шефе? - Още не.
Скоро ли ще си лягаш?
Изобщо ще си лягаш ли? - Не!
И на мен не ми се спи. - Добре. Сипи си едно.
Аз не пия. - Недей тогава!
Да се махаме, шефе. - Не. Чакам една дама.
Тук ни чакат само неприятности. - Сигурен съм, че ще се върне.
Ще караме цяла нощ, ще се напием и ще идем за риба, докато си тръгне.
Няма ли да си тръгваш вече? - Не! Оставам тук.
Първо отведоха Угарти, после тя се появи.
Такъв е животът. Един идва, друг си заминава.
Сам. - Да, шефе?
В Казабланка е декември 1941. Кое време е в Ню Йорк?
Моля? Спря ми часовника.
В Ню Йорк сигурно спят. Спят в цяла Америка.
От всички барове по света,
да влезе точно в моя.
Какво свириш? - Една моя песен.
Спри. Знаеш какво искам. - Не знам.
Щом я изсвири за нея, значи можеш и за мен.
Не я помня... - Щом тя издържа и аз мога!
Свири! Добре, шефе.
Коя си ти? И каква си била преди? Какво си правила и мислила?
Казахме, без въпроси.
За теб, хлапе.
Давам ти 1 франк за мислите ти. - В Америка бих спечелил 1 пени.
Май толкова си струват.
Съгласна съм да платя повече. Разкажи ми.
Чудех се...
Защо съм такъв късметлия? С какво съм те заслужил?
Питаш защо съм необвързана?
Лесно е. Бях обвързана.
Но той умря. - Извинявай, че попитах.
Забравих, че казахме "без въпроси".
Всичките ни въпроси имат само един отговор.
Вече нищо не може да ги спре. Най-късно четвъртък ще са тук.
Ще намерят досието ти, Ричард. Тук няма да е безопасно.
Вече съм в черния им списък. "Най-търсените".
"ПРЕКРАСНАТА ЗОРА"
Хенри иска да пресушим шампанското.
По-скоро би полял цветята с него, отколкото да напои немците.
Така по-лесно ще приемем окупацията, нали?
Ти го каза! За теб, хлапе.
Позабравил съм немския.
Това е Гестапо.
Очакват войските утре в Париж.
Казват как да се държим, когато влязат в града.
Светът се руши, а ние се обичаме. - Не сме улучили момента.
Какво си правила преди 10 години? - Преди 10 години.
Да помисля. Слагах си шина на зъбите. А ти?
Търсех си работа.
Това артилерийски огън ли е или сърцето ми тупти силно?
Това е немската войска. Съдейки по звука са на 50 км.
Приближават се с всяка минута.
Ето, пийни си. Няма да успеем да изпием всичко.
Немците скоро ще са тук и ще те търсят.
За главата ти има награда.
Оставих им бележка. Ще знаят къде съм.
Странно, но не знам много за теб. - Аз пък не знам много за теб.
Само това, че си имала криви зъби.
Бъди сериозен. В опасност си. Трябва да напуснеш Париж.
Ние, трябва да напуснем. - Да, разбира се. Ние.
Влакът за Марсилия е в 5. Ще те взема от хотела в 4:30.
Не от хотела.
Имам да свърша някои неща преди да тръгна.
Ще се видим на гарата. - Добре. В 5 без 15.
Защо не се оженим в Марсилия?
Много е рано да мислим за това. - Да, предполагам, че е така.
Какво ще кажеш за машиниста? Той може да ни ожени във влака.
Защо не? Корабните капитани могат. Не е честно...
Какво има, хлапе?
Толкова много те обичам.
И толкова мразя тази война.
В този луд свят всичко може да се случи.
Ако не трябваше да тръгваш...
Ако нещо ни разделя...
Където и да си ти, където и да съм аз, искам да знаеш, че...
Целуни ме. Целуни ме, все едно е за последно.
Къде е? Видя ли я? - Не, но е напуснала хотела.
Тази бележка пристигна, след като тръгнахте.
Ричард, не мога да тръгна с теб. Не ме питай защо.
Тръгвай, скъпи, и Бог да те пази. Илза.
Последно повикване, г-н Ричард. Чухте ли?
Хайде, да се махаме. Да тръгваме, г-н Ричард.
Рик, трябва да поговорим.
Запазих първото си питие за теб.
Не тази вечер, Рик. - Особено тази вечер.
Защо дойде в Казабланка? Нямаше ли други места?
Ако знаех, че си тук, нямаше да дойда. Повярвай ми. Не знаех.
Странно, но гласът ти е все същия. Все още те чувам:
"Ричард, скъпи, бих те последвала навсякъде."
"Заминаваме и няма да спираме." - Спри, Рик.
Разбирам как се чувстваш. - Разбираш ли?
Колко време бяхме заедно? - Не съм броила дните.
Аз ги броих. Всичките.
Но най-вече помня последният.
Големият финал. Един глупак стои на гарата в дъжда,
направен за смях и изритан като псе.
Ще ти разкажа нещо, Рик. - Има ли "голям финал"?
Все още не знам края.
Разказвай. През това време може да измислиш края.
Разказва се за едно момиче дошло в Париж от родния Осло.
Нейни приятели я запознали с мъж, за който била слушала много.
Той бил страхотен и смел.
Открил пред нея нов свят, пълен със знания и идеи.
Всичко, което знаела било благодарение на него.
Подражавала му и му се възхищавала.
Била изпълнена с любов. - Красива история.
И аз знам една. Чувал съм много истории
под акомпанимента на пианото, което свири долу, в бара.
Всички започват с: "Като малък срещах един..."
Но изглежда историите и на двама ни не са весели.
Кажи ми, заради кого ме изостави?
Заради Лазло или е имало и други?
Или не искаш да се хвалиш?
Подозирам, че Угарти е оставил пасаваните при г-н Блейн.
Препоръчвам да претърсите бара.
Ако са у него, Рик е твърде умен, за да ги остави там.
Надценявате го. Според мен е поредния надут американец.
Не подценявайте надутите американци.
Бях там през 1918, когато влязоха в Берлин.
Що се отнася до Лазло, наблюдавайте ги денонощно.
Ако искате да знаете, в момента се е запътил насам.
Нищо не можем да направим.
Здравейте отново. Починахте ли си? - Спах много добре.
Странно. Тук никой не спи спокойно.
Да минем към работата? - Разбира се. Седнете.
Да минем на въпроса. Вие сте избягал затворник.
Досега щастливо се измъквахте и успешно стигнахте до Казабланка.
Мое задължение е да останете тук. - Друг въпрос е дали ще успеете.
Без проблем. Трябва ви подписа на кап. Рено.
Мислите ли, че г-н Лазло ще получи виза?
Страхувам се, че не. Съжалявам. - Може пък да ми хареса тук.
А на дамата?
Не се грижете за мен. - Това ли е всичко?
За къде бързате? Времето е ваше. Може да останете тук до живот.
Или още утре да заминете за Лисабон. - Какво е условието?
Познавате лидерите на нелегалните движения в Париж, Прага,
Брюксел, Амстердам, Осло, Белград, Атина.
Дори и в Берлин. - Да, дори и там.
Ако споделите имената им, ще получите виза още утре.
Както и честа да сте служили на Райха.
Бях една година в концлагер. Каква по-голяма чест?
Ще ни дадете ли имена?
Щом не ви ги дадох в концлагера, където бяхте по-убедителни,
няма да ви ги дам и сега.
Дори и да ги убиете, дори да избиете всички ни,
из цяла Европа ще изникнат още хиляди на нашите места.
Дори нацистите не убиват толкова бързо.
Сега разбирам репутацията ви на оратор. Но тук грешите.
Казахте, че всички ще бъдете заменени. Но има едно изключение.
Никой не може да замени вас,
ако ви се случи нещо лошо, докато опитвате да избягате.
Няма да посмеете. Тук е "свободна Франция".
Намесата ви ще се отрази на Рено. - Вярно е, ако ме засяга.
Между другото, проявили сте интерес към г-н Угарти снощи.
Искате да му предадете нещо ли?
Не е важно, но ако може да се видим. - Разговорът ви ще е едностранчив.
Г-н Угарти е мъртъв.
Сега пиша доклада. Не съм решил дали се е самоубил
или е загинал при опит за бягство.
Приключихме ли вече? - Засега. - Приятен ден.
Сега ще се запътят към черния пазар.
Извинете, капитане. Още една проблемна виза.
Поканете я. - Веднага.
Съжалявам, но нямаме хора в полицията.
Потърсете г-н Ферари.
Добре е да се запознаете с него. Той е монополист на черния пазар.
Ще го откриете в "Синият папагал". - Благодаря.
Не се отчайвайте. Може да се разберете с кап. Рено.
Здравей, Ферари. - Добро утро, Рик.
Стоката е тук. Идвам да я прибера. - Ще ти я пратя. Седни да пийнем.
Не пия сутрин. И всеки път получавам по-малко стока.
Транспортни разходи. Заповядай, седни.
Исках да поговорим. Донеси един бърбън.
Разстроен съм заради Угарти. - Ти си лицемер. Хич не ти пука.
Така е. Притеснен съм, защото е мъртъв и не знам къде са визите.
Никой не знае. - От тях мога да направя състояние.
Аз също. А съм лош бизнесмен. - Имам предложение за притежателя.
Ще направя сделката, ще поема целия риск, срещу малък процент.
Ами транспортните? - Ще има и непредвидени разходи.
Това е предложението ми. - Ще му предам, ако го видя.
Мисля, че знаеш къде са визите, Рик.
Рено и Щрасер също мислят така.
Дойдох тук, за да могат да претърсят бара ми.
Не бъди глупав, Рик. Имаш нужда от партньор.
Извинявай, ще си тръгвам.
Добро утро. - Ферари е онзи дебелият.
В цяло Мароко няма по-хубав плат. Само 700 франка.
Лъжат те. - Няма значение. Благодаря.
За приятели на Рик имаме отстъпка.
700 ли казах? Специално за вас 200 франка.
Снощи не бях в състояние да ти обърна нужното внимание.
Няма значение. - За приятели на Рик, 100 франка.
Историята ти ме обърка. Или беше от пиенето?
Имам покривки, кърпички... - Не, благодаря.
Защо се върна? Да ми обясниш защо избяга на гарата ли?
Обясни ми сега. Вече съм трезвен. - Едва ли, Рик.
Защо? Охарчих се за билет. Мисля, че трябва да знам.
Снощи видях какъв си станал. Старият Рик щеше да ме разбере.
Но този, който ме гледаше с такава омраза...
Скоро напускам Казабланка. Няма да се видим повече.
И без това не знаехме нищо един за друг в Париж.
Ако остане така, ще запомним хубавите, а не лошите дни.
Не и снощната вечер.
Избяга от мен, защото знаеше какво те чака ли?
Да се криеш и бягаш цял живот? - Вярвай в това, ако ти е угодно.
Вече не бягам. Установих се.
Вярно, че живея над бара, но ако се качиш,
ще те чакам там.
Някой ден ще излъжеш и Лазло. Ще се върнеш при мен.
Няма, Рик.
Виктор Лазло е мой съпруг.
Беше такъв, още когато се запознахме в Париж.
Тъкмо казвах на г-н Лазло, че не мога да му помогна.
Разчуло се е за нас.
Като ръководител на нелегалните дейности тук, съм много уважаван.
Но не си заслужава да рискувам за г-н Лазло. За вас, обаче, може.
Г-н Ферари смята, че може да уреди теб с изходна виза.
Да тръгна сама? - Само така може.
Аз ще продължа да търся начин. - Нека бъдем откровени.
Би било чудо, да се измъкнете. Немците няма да го позволят.
Интересува ни само комплект визи. - Не прибързвай, Илза.
Обсъдете го на спокойствие. Аз ще бъда на бара.
Не бива да оставаш тук, Илза. Трябва да отидеш в Америка.
Някак ще успея да дойда при теб. - Ако нещата стояха другояче.
Ако аз трябваше да остана, щеше ли да тръгнеш?
Щях. - Разбирам.
Когато имахме проблем в Лил, защо не ме остави?
Когато се разболях в Марсилия, а ти постоянно беше в опасност,
защо не ме изостави тогава?
Исках, но все нещо се случваше.
Обичам те много, Илза.
На никого няма да кажа. Ферари чака отговор.
Не повече от 50 франка.
Решихме г-н Ферари. За сега ще търсим комплект визи. Благодаря.
Успех и внимавайте! Следят ви. - Знам. Вече имам инстинкт.
Признавам, че в едно отношение сте голям късметлия.
Затова ще ви предложа още нещо. Така или иначе аз нямам изгода.
Чухте ли за г-н Угарти и визите? - Бегло.
При ареста му визите не са намерени.
Знаете ли къде са? - Не съм сигурен.
Но предполагам, че Угарти ги е оставил при г-н Рик.
Рик е много чепат и непредвидим, но си струва да опитате.
Благодарим ви. Приятен ден.
Благодаря ви за хубавото кафе. Ще ми липсва, като си тръгнем.
Благодаря, че ме посетихте. - Приятен ден.
Наздраве, г-не. Ще тръгвам. - Сметката, моля.
Да ви предупредя. Тук е опасно. Навсякъде е пълно с лешояди.
Благодаря за всичко. Приятно ми беше.
Извинете.
Г-н Рик, днес сте най-щедрия си клиент.
Виждам, че пийвате. Браво! Ще заживеете като французин.
Страхотен обиск. Едва изчистих, за да отворя навреме.
Казах на Щрасер, че визите не са тук, а на моите да разхвърлят.
Това впечатлява немците.
В теб ли са визите, Рик? - Гестаповец ли си или французин?
Така ми се пада за прямия въпрос. Темата е приключена.
Като, че ли си закъснял.
Ивон вече мина към врага.
Като я знам каква е, скоро може да ни завземат.
Отивам да се подмазвам на майор Щрасер. До скоро, Рик.
Френско, 75-а. - Сложи цяла редица, Саша!
Като за начало, само две.
Повтори какво каза?
Не е твоя работа какво казах. - Но ще стане моя.
Не обичам неприятности в моя бар. Оставете политиката или вън!
Видяхте ли? Положението явно не е много под контрол.
Съдействаме ви, но не можем да контролираме чувствата на хората.
На чия страна сте, капитане? - Нямам твърда позиция.
Накъдето духа вятърът, а сега вятърът духа от Виши.
Ами ако се промени? - Допускате ли такава възможност?
Казабланка ни интересува.
Знаем, че френските провинции са пълни с предатели.
Чакат само своя лидер. - Лидер? Например Лазло?
Опасно е ако го пуснем, но е още по-опасно, ако го оставим.
Разбирам ви.
Благодаря, Карл.
Седни да пиеш едно с нас. - Празнуваме заминаването ни.
Знаех си, че ще ме поканите и донесох хубаво бренди и чаша.
Денят най-после дойде! - Вече говорим само на английски.
За да се чувстваме като у дома си в Америка.
Страхотна идея. - За Америка!
Кой час?
Десет час. - Толкоз много?
Ще се чувствате прекрасно в Америка.
Как сте? Лоша работа.
Ето там е.
Г-н Рик, може ли да поговорим? - Как влезе? Непълнолетна си.
Праща ме кап. Рено. Съпругът ми е с мен.
Така ли? Рено не бил ревнив. Седни. Ще пийнеш ли?
Няма. Аз може ли?
Що за човек е кап. Рено? - Като другите, но по-голям.
Искам да кажа, може ли да му се вярва?
Кой те накара да ме питаш? - Той. Кап. Рено.
Знаех си. Къде е съпругът ти?
На рулетката. Опитва се да спечели пари за визите ни, но губи.
От кога си омъжена? - От два месеца.
Идваме от България. Там е ужасно.
Дяволът е сграбчил хората за гушите. Затова с Ян решихме...
Не искаме децата ни да растат в такава държава.
И решихте да отидете в Америка. - Да, но нямаме много пари,
а пътуването се оказа трудно. Излезе ни скъпо да стигнем до тук.
И тогава срещнахме капитана, който искаше да ни помогне.
Няма спор. - Каза, че ще ни даде визи.
Но нямаме пари. - А той знае ли?
И ви обеща визи?
Какво ви интересува? - Ще спази ли обещанието си?
Винаги го е спазвал.
Вие сте мъж, г-не. Ако някой ви обичаше така,
че да го интересува единствено вашето щастие,
и направи нещо лошо, за да бъдете щастлив,
бихте ли простили? - Никой не ме е обичал така.
И ако никога не разберете, защото тя пази тайната от вас,
това не би било грях, нали? - Искате ли съвета ми?
Върнете се в България.
Ако знаехте какво е за нас да отидем в Америка.
Само Ян да не разбере. Понякога се държи като дете.
В някои отношения съм по-зряла от него.
Всички тук си имат проблеми. И вашите ще се оправят.
Добър вечер. Видяхте ли? Пак сме тук.
Харесвате музиката на Сам.
Предполагам ви напомня за Париж в по-добрите му дни.
Така е. Ще ни настаните ли близо до него?
И по-далеч от майор Щрасер.
Трудничко ще бъде. Пол, маса N 30.
Последвайте ме, моля.
Ще поръчам на Сам "Времето тече". Нали ви беше любима?
Благодаря.
Два коняка.
Желаете ли да заложите, сър? - Не. Мисля, че не.
Опитахте ли на 22?
Казах 22.
Оставете ги там.
Осребрете ги и не се връщайте.
Чисто ли е всичко тук? - Чисто? Като бял ден.
Как върви тази вечер? - По-слабо отколкото очаквах.
Г-н Рик...
Просто му провървя.
Желаете ли чаша кафе, г-не?
Не, благодаря, Карл.
Кап. Рено, може ли... - Не тук. Елате утре в управлението.
Ще бъдем там в 6. - Аз ще бъда там в 10.
Радвам се и за двама ви. Все пак е странно, че спечелихте.
Може би не чак толкова. До утре.
Благодарим ви, капитане!
Шефе, направили сте прекрасно нещо.
Изчезвай от тук, руснак побъркан!
Както очаквах. Твърде сте мекушав. - И защо?
Защо се месиш в заигравките ми? - Приеми го като любовен жест.
Този път ти прощавам.
Но ще съм доволен, ако блондинката утре загуби.
Г-н Блейн, може ли да поговорим? - Говорете.
Има ли друго място? Искам да ви споделя нещо поверително.
Заповядайте в офиса ми.
Важно е да напусна Казабланка.
Аз съм един от лидерите на съпротивата, знаете това.
Знаете от какво значение е за усилията на хиляди хора
да стигна до Америка. - Не се интересувам от политика.
Световните проблеми не ме занимават. Аз държа бар.
Приятелите ми твърдят другояче. Продавали сте оръжие в Етиопия.
Били сте се с испанските фашисти. - И какво?
Не е ли странно, че винаги сте на страната на Съпротивата?
Освен това ми излезе скъпо, но пък и аз не съм голям търговец.
А ще оцените ли предложение от 100 000 франка?
Оценявам го, но не го приемам. - 200 000.
Може да ми предложите и милион, отговорът ми ще остане същия.
Има ли причина за отказа ви? - Да. Питайте жена си.
Не ви разбрах? - Питайте жена си.
Жена ми ли? - Да.
Изсвирете "марислезата". Свирете!
Щом Лазло може да предизвика това в едно кафене,
кой знае до какво ще доведе присъствието му в Казабланка.
Затворете заведението. - Но всички така се забавляват.
Дори прекалено.
Нямам причина да го затворя. - Намерете!
Всички да напуснат. Затваряме за неопределено време.
Напуснете веднага.
Защо ме затваряте? - Тук се върти хазарт.
Забравихте си печалбата. - Благодаря. Всички да напуснат.
След тези размирици, за Лазло не е безопасно тук.
Сутринта твърдяхте обратното.
Остана една възможност: окупирана Франция.
Моля? - Аз ще го охранявам.
Не ви искам обещанията. Немската дума не струва нищо.
Има още два варианта. - Какви?
Френските власти да го вкарат в местен концентрационен лагер.
А другият вариант? - Може би сте забелязали,
че човешкия живот тук е евтин. Лека нощ, г-жо.
Какво каза Рик? - После ще го обсъдим.
Нашият "приятел" още е тук.
Не отивай на събранието на Съпротивата тази вечер.
Налага се. Тъкмо ще демонстрирам смелост пред жена си.
Не се шегувай. Уплаших се от заплахите на Щрасер.
И аз се страхувам. Но трябва ли да се крия в хотелската стая?
Или да продължа? - Каквото и да кажа, ще продължиш.
Защо не ми разкажеш за Рик? - Явно пасаваните са в него.
Но не иска да ги продаде. Мислех, че парите ще го убедят.
Каза ли защо? - Каза да питам теб.
Мен? - Каза:"Питай жена си."
Не знам защо.
"Нашият човек" ще си помисли, че сме си легнали.
След малко тръгвам.
Илза, аз...
Докато бях в лагера, сама ли беше в Париж?
Да, Виктор.
Знам какво е да си самотен.
Искаш ли да споделиш нещо?
Не, нищо.
Обичам те много, скъпа.
Знам.
Знай, че каквото и да направя... - Не е нужно да го казваш.
Вярвам ти.
Лека нощ, скъпа.
Лека нощ.
Пази се.
Разбира се, че ще се пазя.
Финансовото ви състояние е добро.
Колко можем да останем така? - Две, три седмици
Ще опитаме с рушвети. Заплатите продължават да текат.
Благодаря, г-н Рик. Саша ще се зарадва. Дължа му пари.
Ще заключиш ли, Карл? - Да.
После отивам на събрание... - Не ми казвай къде ще ходиш.
Лека нощ. - Лека нощ, г-н Рик.
Как влезе? - От пожарната стълба.
Споменах да наминеш, но не те очаквах толкова скоро. Седни!
Ричард, трябваше да те видя. - Значи пак съм "Ричард"?
Случайно посещението ти да има връзка с пасаваните?
Явно няма да съм самотен, докато са в мен.
Трябва да ми ги дадеш. - Казах и на мъжа ти: "Не"!
Моля те, загърби чувствата си в името на нещо много по-важно.
Пак ли лекцията за Великия ти съпруг и каузата, за която се бори?
Тя беше и твоя. Ти също се бореше за нея по свой начин.
Вече се боря само за себе си. Аз съм каузата, която ме интересува.
Преди се обичахме. Ако миналото значи нещо за теб...
Не бих споменавал Париж на твое място. Евтин трик
Чуй ме. Ако знаеше истината... - Никога не бих ти повярвал.
Би казала всичко, за да получиш каквото желаеш.
Искаш да те съжаляват ли?
Залогът е толкова голям, а ти мислиш само за себе си.
Наранен си от една жена, а си отмъщаваш на целия свят.
Ти си слаб и страхлив!
Извинявай, Ричард.
Но ти си последната ни надежда. Ако не ни помогнеш,
Виктор ще умре в Казабланка. - И какво от това?
И аз ще умра в Казабланка. Мястото си го бива.
Сега, ако обичаш...
Добре. Опитах се да те вразумя.
Опитах всичко. А сега ми донеси пасаваните!
Няма нужда. В мен са.
Сложи ги на масата.
Няма.
За последен път ти казвам. Сложи ги на масата.
Ако Лазло и каузата са толкова важни за теб, няма да се спреш.
Ще те улесня.
Дръпни спусъка. Ще ми направиш услуга.
Ричард, опитах да стоя настрана.
Мислех, че няма да те видя отново.
Че си вън от живота ми.
Когато си тръгна от Париж,
ако знаеше какво преживях.
Ако знаеше колко те обичах.
И все още те обичам.
И какво стана после?
След сватбата Виктор се върна в Чехословакия.
Викаха го в Прага, но "Гестапо" го чакаше.
Прочетох във вестника: "Лазло пратех в концлагер".
Обезумях. Чаках новини с месеци. После чух.
Бил убит при опит за бягство.
Бях самотна. Изгубих всичко, дори надеждата.
После срещнах теб. - Защо не ми каза за брака си?
Не беше моя тайна. Виктор искаше да е така.
Дори приятелите ни не знаеха.
Искаше да ме предпази. Ако "Гестапо" научеха,
щеше да стане опасно за мен и съмишлениците ни.
Кога разбра, че е жив?
Малко преди да напуснем Париж заедно. Един приятел ми каза.
Криели го в товарен вагон край Париж.
Беше болен и имаше нужда от мен.
Исках да ти кажа, но не посмях.
Знаех, че ще останеш в Париж и "Гестапо" щяха да те хванат.
Останалото го знаеш.
Историята ти е без завършек.
Ами сега? - Сега ли?
Не знам.
Знам, че нямам сили да те напусна отново.
Ами Лазло? - Ще му помогнеш, нали Ричард?
Помогни му да се измъкне и ще има всичко, за което е мечтал.
Освен едно нещо.
Няма да има теб.
Не мога да се боря повече.
Веднъж избягах от теб. Не мога да го направя пак.
Вече не знам кое е правилно.
Трябва да разсъждаваш за двама ни. За всички ни.
Добре.
За теб, хлапе.
Ще ми се да не те обичах толкова.
Мисля, че се измъкнахме. - Да, но май хванаха други.
Влезте.
Заповядайте, г-н Лазло. Веднага ще ви помогна.
Благодаря.
Какво стана, Карл?
Полицията разтури събранието. Отървахме се на косъм.
Качи се за малко. - Идвам.
Угаси лампата отзад, да не привлече копоите.
Саша винаги я изгася. - Забравил е!
Отивам. Веднага.
Изпрати г-ца Лунд. - Веднага, г-не.
Драскотина. Скочихме през прозореца.
Ето, превържи го.
На косъм, а? - Съвсем.
Понякога питаш ли се дали си струва? Това, за което се бориш.
Все едно да се питам защо дишам. Ако спра, ще загина.
Ако спрем борбата, светът ще загине. - Тъкмо ще се отърве от мъките си.
Знаете ли как звучите?
Като човек, който се убеждава в нещо, в което не вярва.
Всеки си има съдба. За добро или зло.
Разбрах ви. - Дали?
Опитвате се да избягате от себе си, но никога не ще успеете.
Май добре познавате съдбата ми.
Знам повече отколкото подозирате. Знам, че сте влюбен.
Може би е странно, че и двамата обичаме една и съща жена.
Още първата вечер разбрах, че между вас и Илза има нещо.
Понеже никой няма вина, не ви искам обяснение.
Моля ви за едно. Разбрах, че няма да получа пасаваните.
Искам жена ми да е в безопасност.
Използвайте пасаваните, за да я изведете от Казабланка.
Толкова ли я обичате? - Явно ме мислите само за бунтар.
Но съм и човешко същество. Да, толкова я обичам.
Г-н Лазло, последвайте ни. Имаме заповед за ареста ви.
По какви обвинения? - Ще го обсъдите с кап. Рено.
Изглежда, съдбата се намеси.
Нямате доказателства. Тук не е Германия или Франция.
Можете само да го глобите, така че по-добре го пуснете.
Не се интересувай толкова от Лазло. Ако пък му помогнеш да избяга...
Защо да рискувам за него? - Първо, заложи 10 000 франка.
Второ, в теб са пасаваните, не отричай.
Пък и не харесваш Щрасер. Между другото, аз също.
Все прекрасни причини. - Не разчитай много на мен.
Тук съм безсилен. Пък и вися с 10 000 франка.
Не си добър в намеците, но схванах.
Да, пасаваните са в мен. Но ще ги използвам за мен.
Напускам Казабланка с последния самолет тази вечер.
И ще отведа една приятелка. - Коя? - Илза Лунд.
Така ще си спокоен, че не искам да освобождавам Лазло.
Притрябвал ми е в Америка.
Не си дошъл за това. Пасаваните са в теб.
Можеш да тръгнеш с нея, когато си поискаш.
Защо още се интересуваш от Лазло? - Интересувам се от мен и Илза.
Имаме право да тръгнем,
но в Казабланка държат хора независимо какви са правата им.
Че защо да те задържаме? - Илза е съпруга на Лазло.
Знае неща, интересни за Щрасер. Да се споразумеем.
Вместо това мижаво обвинение ще ти дам нещо,
което ще го вкара в концлагера доживот.
Това ще помогне, нали? - О, да. Германия...
Виши ще го оценят. - Тогава го пусни.
Ела в бара преди да тръгна. Ще викна Лазло за пасаваните
и ще имаш основание за арест. Ти хващаш него, а ние изчезваме.
И немците ще ти се махнат от главата.
Има нещо, което не разбирам.
Г-ца Лунд е много красива, но ти не се интересуваш от никоя.
Тя не е коя да е жена. - Ясно.
Как да съм сигурен, че ще спазиш думата си?
Още сега ще се разбера с Лазло. - Ще ми липсваш Рики.
Ти си по-безскрупулен дори от мен. - Мерси.
Разкарай копоите, като го пуснеш. Не искам да душат наоколо.
Няма да рискувам, дори с теб, Луи.
Достатъчно ли е да си стиснем ръцете?
Не съвсем, но понеже бързам, ще направим така.
Значи отиваш в Америка. Истински късметлия!
Обещал съм на Сам 25% и така искам да остане.
Аз чух, че взема 10, но си струва 25-те.
Абдул, Карл и Саша остават, иначе няма сделка.
Няма да е същото без тях. - Сбогом.
Да не забравиш, че дължиш 100 стека цигари.
Да не забравя да си ги върна.
ЗАТВОРЕНО По заповед на полицията
Закъсня.
Току що ми казаха, че Лазло е тръгнал от хотела.
Нали ти казах да махнеш копоите. - Няма да го следват до тук.
Няма да е същото без теб. - Спокойно. Пак ще си печелиш.
Готово ли е всичко? - Пасаваните са тук.
Къде бяха като претърсвахме? - В пианото на Сам.
Така ми се пада, че не обичам музика.
Скрий се в кабинета ми.
Виктор мисли, че заминавам с него. Не му ли каза?
Уреди ли всичко? - Всичко е наред.
Ще му кажем на летището. Колкото по-късно, по-добре.
Добре.
Не знам как да ви благодаря. - Няма нужда. Имаме много работа.
Нося парите. - Ще ви трябват в Америка.
Но нали имаме сделка?
Ще имате ли проблеми в Лисабон? - Не. Всичко е уредено.
Добре. Ето пасаваните. Трябва само да се подпишете.
Виктор Лазло.
Арестувам ви.
За съучастие в убийството на собствениците на пасаваните.
Изненадани сте от Рики? Обяснението е просто.
Любовта побеждава всички добродетели...
Не бързай, Луи. Никой няма да бъде арестуван още.
Побърка ли се? - Седни! - Свали пистолета!
Не искам да те застрелям, но ще го направя.
Щом е така, ще поседна.
Ръцете на масата! - Не знаеш какви ги вършиш.
Знам. После ще говорим. - Да разкарам копоите, а?
Обади се на летището. И помни, пистолетът е насочен към сърцето ти.
Там съм най-малко уязвим.
Ало? Летището?
Кап. Рено е на телефона.
Пращам двама с пасавани. Погрижете се да няма проблеми.
Добре. - Ало?
Колата ми, бързо!
Говори майор Щрасер. Пратете полиция на летището!
Веднага!
Ало? Кулата?
Самолетът за Лисабон излита след 10 минути.
Видимост 2 километра. Плътност на мъглата - 500.
Височина на полета - неограничена.
Погрижете се за багажа на Лазло. - Както кажеш, Рик.
Качете багажа на г-н Лазло. - Слушам!
Насам, моля.
Ти попълни имената. Така всичко ще е легално.
За всичко си помислил, а? - Имената са г-н и г-жа Лазло.
Защо и аз, Ричард? - Качваш се на самолета.
Не разбирам. Ами ти? - Аз оставам, докато излетите.
Но снощи ти ми каза... - Снощи си казахме много неща.
Каза, че аз трябва да решавам. Ето това е моето решение:
Заминаваш с Виктор. Мястото ти е при него.
Знаеш ли какво ще стане, ако останеш тук?
И двамата отиваме в концлагер. Нали, Луи?
Щрасер ще настоява за това.
Казваш го, за да замина. - Казвам го, защото е истина.
Мястото ти е при Виктор. Ти си неговото вдъхновение.
Ако не тръгнеш с него, ще съжаляваш.
Може би не днес или утре, но скоро, до края на живота си.
Какво ще стане с нас? - Винаги ще помним Париж.
Бяхме забравили, докато не дойде в Казабланка.
Снощи си припомнихме.
Казах, че няма да те напусна. - И няма да го направиш.
И аз имам работа. Няма как да ме последваш.
Не можеш да си част от нея.
Не е трудно да разбереш, че проблемите на трима души
са като капка в морето в този "побъркан" свят.
Някой ден ще го осъзнаеш.
Недей!
За теб, хлапе.
Всичко е готово. - Трябва да знаете нещо.
Не е нужно да ми обяснявате.
Но ще го направя. По-късно ще е от значение.
Казахте, че знаете за Илза и мен. Но не знаете, че снощи беше у нас.
Дойде за пасаваните. Нали, Илза? - Да.
Опита всичко. Но безуспешно. Опита да ме убеди, че още ме обича.
Но всичко отдавна приключи. Тя се преструваше и аз и позволих.
Разбирам. - Заповядай.
Благодаря. Оценявам го.
Добре дошъл при нас. Този път знам, че ще победим.
Готова ли си, Илза?
Да, готова съм.
Сбогом, Рик.
Бог да те благослови!
Побързайте, да не изпуснете самолета.
Познах, че си мекушав. - Не знам за какво говориш.
Приказката, която сътвори за Лазло и Илза.
Познавам жените, приятелю. Тръгна, но знаеше, че я лъжеш.
Благодаря за помощта.
Това няма да свърши добре и за двама ни. Най-вече за теб.
Ще трябва да те арестувам. - Щом самолетът излети, Луи.
Какво беше това обаждане? - Виктор Лазло е на този самолет.
Защо не го спряхте? - Попитайте г-н Рик.
Оставете телефона. - Не се месете!
Щях да застрелям кап. Рено. Бих застрелял и вас.
Оставете слушалката!
Свържете ме с кулата. - Оставете я!
Убиха майор Щрасер.
Съберете обичайните заподозрени.
Не само, че си мекушав, но стана и патриот, Рик.
Моментът беше подходящ. - Мисля, че си прав.
Няма да е лошо да се покриеш за известно време.
Има френски гарнизон в Бразевил.
Мога да ти уредя транспорт. - Пасаван? Ще ми дойде добре.
Това не променя баса ни. Дължиш ми 10 000 франка.
Тъкмо да покрият разходите ни. - "Нашите" разходи ли?
Луи, мисля, че това е началото на едно красиво приятелство.
Превод и субтитри bratchet
subs.sab.bz Translator's Heaven '2008