ГРАФ МОНТЕ КРИСТО
През 1814 г. френският император Наполеон е заточен на о-в Елба,
край бреговете на Италия.
За да предотвратят всеки опит за спасението му,
англичаните стрелят по всеки, слязъл на брега,
макар и с невинни намерения или по принуда.
Идиоти.
Изчакайте, докато получим разрешение за слизане на брега.
Помислих, че си ме изоставил.
Фернан Мондего не изоставя приятелите си самоубийци.
Но като представител на г-н Морел,
ти казвам, че прекрачи правата си на втори помощник, Едмон.
Измивам си ръцете.
Ако не го види лекар, той ще умре.
Знам. Но не очаквай да остана трезвен.
Английски драгуни.
Дантес, недей!
Трябва да говорим с тях. - Знам, но...
Ние сме френски моряци. Имаме нужда от лекар.
Идваме с мир. - Хайде, Едмон.
Нямаме лоши намерения.
Браво, най-сетне уцели.
Лейтенант Грейпул,
ако вашата кръвожадност иска смъртта на тези нещастници,
застреляйте ги. Но знайте, че те не са мои агенти.
Сега дайте обяснение, или ще бъдете разстреляни.
Аз съм Едмон Дантес,
помощник-капитан на търговския кораб "Фараон".
Това е Фернан Мондего, представител на собственика
и син на граф Мондего.
Капитанът ни получи мозъчна треска и спряхме тук за помощ.
Ако наистина е в кома, няма да усети острието ми, нали?
Но само драскотина.
Дойдохме с честни намерения! - Това е заради ранените ми хора.
И от наранена гордост, несъмнено.
Беше паметна вечер.
Ако не бях гръмнал драгуните, сега да си на парчета.
Заради мен щяха да ни убият... - Така си е.
И все пак оцеляхме.
Получаваш царя, Мондего.
Приятелството с теб е приключение.
Така си е.
Жалко, че лудите глави не винаги остават приятели.
Какво?
Няма винаги да е така. - Какво искаш да кажеш?
Нищо. Наздраве. Пием от най-доброто вино на Наполеон.
Реколта 1806 бе още по-добра.
Щом и без това сте буден, г-н Дантес, може ли да поговорим?
Какво означава тази фигура от шах?
Това е нещо, което правим от деца, когато някой от нас е победил.
Цар на момента.
В живота всички сме или царе, или пионки.
Желанието ви да спасите живота на капитана си ме трогна.
Той е и мой приятел, Ваше величество.
Верните приятели са рядкост.
Всъщност, за това исках да поговорим.
Написах лично писмо до мой стар приятел в Марсилия.
И понеже не искам англичаните да ми се ровят в душата,
не бихте ли го предали от мое име?
Това е просто писмо от един стар войник до друг.
Съвсем невинно е, уверявам ви.
Това е цената, която искам срещу услугите на моя лекар.
Съгласен съм.
Предайте писмото на г-н Кларион. Ще запомните ли името?
Г-н Кларион. Къде да го намеря? - Той ще ви открие.
Никой не бива да знае за писмото, дори приятелят ви.
Разбирате ли? - Аз съм човек на думата.
Да, предполагам, че е така.
Какво искаше?
Новини от Франция.
Време е да тръгвате. Вашият капитан издъхна преди половин час.
Сигурен ли сте?
Когато си пребродил толкова бойни полета,
усещаш смъртта.
Царе и пионки, Маршан.
Императори и шутове.
МАРСИЛИЯ
По-бързо.
ТЪРГОВСКИ КОРАБИ МОРЕЛ
Данглар, какво е станало? - Капитан Рено умря, господине.
Едмон Дантес наруши заповедите ми.
Елате в кабинета ми на доклад. И вие, Едмон.
А аз да дойда ли, г-н Морел? - Върви си.
Мерседес? - Къде е Едмон?
И аз се радвам да те видя. Боя се, че го изпусна.
Ще се забави, има неприятности. Каза да го чакаме при скалите.
Казах му да не слиза на брега. - Вярно ли е?
Поемам цялата отговорност. - И би трябвало.
Идеята бе изцяло негова. - А би трябвало да е ваша.
Слизането на Елба не спаси живота на капитана.
Пазех стоката. - Пазели сте себе си.
Затова сте останали на кораба. Едмон Дантес...
Вие ще сте новият капитан на "Фараон".
Искате да ме понижите? - Това не е понижение.
Ще бъдете първи помощник на капитан Дантес.
Освен ако не решите да потърсите друг кораб.
Знам, че една млада дама много би искала да чуе новината.
Благодаря.
Г-н Морел?
Разбрах, че ваш кораб току-що се е завърнал от Елба.
Случайно някой от екипажа да е слизал на брега?
Да, но в момента го няма.
Благодаря. - Мога ли да знам кой го е търсил?
Кларион. Казвам се Кларион.
Обичай ме! - Никога ли няма да се откажеш?
Той няма да узнае. - Но аз ще знам.
Аз също.
Това ще бъде малката ни тайна. - Не вярвам в тайните.
Мислиш, че Едмон няма тайни? Но има. Попитай го.
Знам какво искаш, Фернан. Когато бяхме деца,
Едмон получаваше свирка за рождения си ден, а ти - пони.
Ти умираше от яд, че той се радва на подаръка си повече от теб.
Няма да бъда поредната ти свирка.
А кога ще може да се ожени? - След 2 години. Само две.
Тогава ще стане капитан и ще можем да се оженим.
Аз не бих могъл да чакам 2 години и то за булка като теб.
Ето го.
Мерседес!
Толкова ми липсваше! - Край на разделите!
Проблем ли има? - Не, вече съм капитан!
Г-н Морел ми даде "Фараон".
Царят е мой.
Ти си галеник на съдбата, Едмон.
Ще ми бъдеш кум. - Знам.
Престани. Ще оплешивееш.
Имаш ли тайни от мен? - Тайни?
Не. Защо?
Ще ти кажа всичко, което поискаш.
Вече не се налага да чакаме 2 години.
Щом успея да купя пръстен... - Не ми трябва пръстен.
Това ще е моят пръстен.
И каквото и да се случи,
никога няма да го сваля от пръста си.
Никога.
Привет, любезни господине.
Ще ми правиш ли компания?
Кажи ми, Мондего,
как изобщо си се сприятелил с тоя лигльо Едмон Дантес?
Той ми се пише приятел,
но има дързостта да крие тайни от мен.
Какви тайни?
За новия капитан на "Фараон"!
Всичко, което съм, дължа на теб, татко.
Нека този щастлив миг бъде началото
на дълъг и честит съвместен живот за двама ви.
Кой от вас е Едмон Дантес? - Аз.
Арестуван сте по заповед на съда.
Арестуван? - В какво съм обвинен?
Това е поверителна информация. Отведете го.
Искам обяснение!
Ще се върна. Не се тревожи, татко, станала е грешка.
Не приличате на предател, Дантес. - Предател?
Животът ви зависи от вашето съдействие.
Срещнахте ли се с Наполеон на о-в Елба?
Да, видяхме го.
Почти през цялото време бях със сина на граф Мондего, Фернан.
Познавате ли го? - Отскоро.
Той ще гарантира за мен. - Казахте почти през цялото време.
Освен когато Наполеон ме помоли да предам едно писмо.
Заради този предателски акт сте били издаден
от първия си помощник г-н Данглар. - Какво?
Предадохте ли писмото? - Не. Трябваше да ме потърсят.
Все още е у мен. Ето го.
Прочетохте ли го? - Не, господине. Не мога да чета.
Това писмо е до един от наполеоновите агенти.
Посочва местоположението на британските патрули на о-в Елба.
Кълна се, не знаех. Той каза, че съдържанието е съвсем невинно.
Не. Невинният сте вие.
Глупак и наивник.
В по-страшни неща не могат да ви обвинят.
За щастие засякох този документ и злото не е сторено.
Бог знае как ще оцелеете в света, Едмон Дантес, но не сте предател.
Свободен сте.
Благодаря.
Почакайте.
Наполеон каза ли за кого е писмото? - За г-н Кларион.
Какво казахте?
Г-н Кларион.
Споменахте ли го пред някого? Пред г-н Мондего или...
Не, господине. Мондего не знае за писмото.
Тази информация е много опасна.
В тези времена предпазливостта никога не е излишна.
Не мислите ли? - Да, господине.
Причиних ви неудобства.
Вместо извинение, каретата ми ще ви откара до вкъщи.
Оттук.
Благодаря ви.
Г-н Вилфор?
Къде ме водите?
Има някаква грешка.
Пуснаха ме да си ида у дома. - Сега твоят дом е замъкът Иф.
Застреляйте го!
След него!
Фернан!
Той е тук, нали? Фернан!
Арестуваха ме за измяна, но успях да избягам.
Наполеон ми даде едно писмо. Обещах му да не ти казвам.
Каза, че е просто писмо до стар приятел, но ме е излъгал!
Било е до негов агент тук.
Властите някак са разбрали.
Жандармите са по петите ми. - Трябва да помислим.
Баща ти дали може да ми помогне? - Той е в Париж, тежко болен е.
Кога ще пристигнат жандармите? - След минути.
Трябват ли ти пари? - Да, благодаря.
Пистолет имаш ли? - Не.
Чудесно.
Стига, нямам време за глупости.
Видях Наполеон да ти дава писмото.
Това си бил ти? - Не само. Идеята беше на Данглар.
Защо не ме попита? - А ти защо скри от мен?
Защото обещах на Наполеон, но той ме излъга.
Знам, Едмон, прочетох писмото.
Чел си...
Защо го правиш?
Много е сложно.
Сложно?
Не върши глупости. - Махай се от пътя ми.
Не мога да те пусна, Едмон.
Слез от прозореца.
Не ме карай да отсека ръката ти.
Защо?!
Защо, за бога? - Защото си син на бедняк.
Не би трябвало да ти завиждам.
Насам!
Почакайте.
За спомен от по-доброто старо време.
Казах ти, че това няма да продължи вечно.
Татко!
Къде е той? - В кабинета.
Какво е сторил? - Чуй ме, татко.
Аз съм съдебен магистрат при новия режим.
Няма да допусна баща ми да се забърква в държавна измяна!
Нали знаеш...
измяната е въпрос на дати.
Когато императорът се върне, аз ще съм патриот, а ти - предател.
Стига! Млъкни, изкуфял дъртако! Това време свърши.
Наполеон вече не е император. Ако продължиш с тези небивалици,
ще те арестуват и ще ни съсипеш заради глупавите си симпатии.
Поне съм способен на чувства. - За бога, Валентина само казва,
че съдбите ни са преплетени. Разбираш го, нали?
Дали разбирам? Вече съм изкуфял.
Умът ми не е както някога. Извинете ме.
ЗАМЪКЪТ ИФ
По-живо!
Добре дошли, г-н Дантес.
Аз съм Арман Дорлеак, директор на замъка Иф.
Господине, знам, че често го чувате,
но ви уверявам, че съм невинен.
Сигурно всички твърдят така, но аз наистина съм...
Невинен. - Да.
Знам. Уверен съм в това.
Подигравате ли ми се? - Не, драги Дантес.
Отлично знам, че сте невинен. Защо иначе ще сте тук?
Ако бяхте виновен,
във Франция има стотици затвори, където щяха да ви пратят.
Тук пращат само онези, от които се срамуват.
Да разгледаме покоите ви.
"Бог ще въздаде справедливост."
Хората все се опитват да се окуражат.
Или водят календар. Но скоро губят интерес.
Накрая умират, оставяйки ми надраскани стени.
Затова измислих начин да помогна на затворниците да следят времето.
Всяка година на годишнината от затварянето им
им причиняваме болка. Понякога чрез обикновен бой.
Макар че като за първи ден тук, както е във вашия случай,
ще ви предложа нещо специално.
И ако в момента си мислите: "Защо на мен, Господи?"...
Отговорът е, че Господ няма нищо общо с това.
В този сезон Бог напуска Франция.
Бог е в основата на всичко.
Той е навсякъде. Той вижда всичко.
Добре.
Хайде да се спогодим.
Ти повикай Бог на помощ, а аз ще спра, щом Той се появи.
Чухте ли? Наполеон е избягал от Елба.
Слязъл е на 100 левги оттук. Тръгнал е към Париж.
Приберете архива! И кажете на писаря да открие регистъра.
Тук сме заради Едмон Дантес. - Не сега. Дантес?
Аз съм Фернан Мондего, син на граф Мондего.
Заявявам, че Едмон е невинен.
Това е г-н Морел, а това са баща му и годеницата му.
Дантес е обвинен в държавна измяна.
И въпреки това го защитавате? - Да.
А ако ви кажа, че той е обвинен и в убийство?
Убийство? - Едмон не би го извършил.
Дантес е носел писмо от Наполеон.
При ареста е убил един от хората ми.
Ако го познавахте, щяхте да знаете, че това не е възможно.
Има ли доказателство за измяната? - Това са държавни дела.
Моля ви! Кажете ни къде е.
Не мога. Беше предаден на кралската гвардия.
Разбирам болката ви от предателството му.
Съветвам ви да забравите Едмон Дантес.
Най-вече вие, госпожице.
Намерете утеха при своя добър приятел.
От тази печална история може да излезе и нещо хубаво.
А сега ме извинете, имам работа.
Моят син не е предател! - Ще се опитам да го вразумя.
Никога няма да изоставя Едмон. - Няма да забравя добрината ти.
Никога няма да спра да ти я давам.
Не че не оценявам разкрасяването на престъпленията,
но чак пък убийство... - Много е просто.
Когато издадохте Дантес, не разбрах защо го правите.
Но сега, когато видях прелестната му годеница, напълно ви разбрах.
И защо сте толкова сговорчив?
Седнете, Мондего.
Върнете се!
Какво съм сторил?
Невинен съм!
"С настоящето ви уведомявам,
че Едмон Дантес бе екзекутиран на 12 септември по обвинение...
Ж. Ф. Вилфор"
Честита годишнина, Дантес.
До догодина.
БОГ ЩЕ ВЪЗДАДЕ СПРАВЕДЛИВОСТ
Нима минаха 4 години, Делиус? Или Дантон? Как му беше името?
Простете за безпокойството.
Останах с впечатлението,
че копая към външния зид.
Говорите ли английски? Италиански?
Аз съм абат Фариа.
От 11 години съм затворник тук,
5 от които прекарах в копаене на този тунел.
В тези стени има 72519 камъка.
Много пъти съм ги броил.
А кръщавал ли си ги?
И аз бях като теб някога.
Но ти гарантирам, ще ти мине.
Ще видиш. А сега...
Може ли да стъпя на раменете ти?
Свали ме.
Моля те, свали ме.
11 години не бях виждал небето. Благодаря ти.
Благодаря ти, Боже.
Не споменавай тук Бога, отче.
А този надпис?
Той е спомен...
откакто сърцето ми се прости с Бог.
А какво го замести?
Жаждата за мъст.
Дръж това. Ела с мен.
Може би твоята жажда за мъст е изпълнила Божията промисъл
да оцелееш през тези 7 години.
С каква цел? - Бягство.
Готово.
Спомена за бягство.
Само по два начина се стига до външната стена,
а оттам - до морето.
Явно съм избрал грешния. Но сега сме двама.
Ще копаем в противоположната посока.
С общи усилия може да успеем за...
8 години.
Имаш ли някаква друга работа?
Може би някоя важна среща?
В замяна на помощта ти ти предлагам нещо безценно.
Свободата?
Свободата може да бъде отнета, както вече си разбрал.
Предлагам ти знание. Всичко, което съм научил.
Ще те науча на икономика, математика, философия,
естествени науки... - А да чета и пиша?
Разбира се.
Кога започваме?
Вратата се отваря два пъти дневно.
Веднъж за кофата с изпражнения, където крием пръстта...
И веднъж вечер за храна.
Благодаря.
В останалото време ще работим без страх, че ще ни разкрият.
Затова нехайството... става наш съюзник.
Отлично.
Значи си бил в армията на Наполеон? - Хранехме големи надежди.
Но една нощ
батальонът ни нападна шайка дезертьори,
които потърсиха убежище в една църква.
Получих заповед да изгоря църквата...
заедно с тях вътре.
Направи ли го?
За мой вечен срам, да.
Направих го.
А как се озова тук?
На следващия ден дезертирах,
за да посветя живота си на покаяние и на Бог.
Работех като личен секретар
на извънредно богатия граф Енрике Спада.
Спада беше почтен човек.
Но за жалост няколко години по-късно умря.
Плъзнаха слухове, че е укрил несметното си богатство.
2 седмици по-късно бях арестуван.
Защо? - Наполеон искаше съкровището му.
Той не повярва, че нямам представа къде е то.
Затова ме затвори тук, за да освежи паметта ми.
Така си и останах тук,
само в компанията на Бог, докато Той не ми прати теб.
Бог го има колкото съкровището ти. - Може би.
Изчисли това.
2500 кубически сантиметра скала и прах на ден
за 365 дни.
Прави 3 метра и половина годишно.
12 фута. По един фут месечно.
3 инча седмично. - Сега на италиански.
... още три метра и половина.
"Принцът" от Макиавели
Използвай светлината.
Ти си бил войник, отче.
Значи разбираш от оръжия.
Научи ме.
Или си копай сам.
Искаш да ме вкараш в грях, Дантес.
Това е нелепо.
По-силният фехтовчик не печели задължително.
Най-важна е бързината. Бързината на ръката.
Бързината на ума.
Мушни ръка между капките, без да се намокриш.
Ето така.
Колко време трябва да го правя?
Аз слизам в галерията.
По-високо.
Ето така.
Време е за урок.
Какво е икономиката? - Наука за производството,
разпределението и употребата на стоки.
В превод?
Първо копай, парите после.
Благодаря.
Честита Коледа, Едмон.
Плюс минус един месец.
Браво! С кого се биеш? С Данглар, Мондего?
Ти как мислиш?
Добре! Прекалено добре.
Трети закон на Нютон.
На всяко действие има равно по сила противодействие
и във физиката, и при човека.
Значи жаждата ми за отмъщение е резултат от действията
на Данглар и Мондего?
Ставай. Искам да седна.
Ти каза, че Вилфор те е арестувал,
точно след като е снел от теб всички обвинения.
Свободен сте.
Да, така е. - Защо ще разиграва този цирк,
освен ако не е имал основание
да промени решението си да те пусне?
Мисли! - Опитвам се.
Какво стана? - Той ме попита...
Наполеон каза ли за кого е писмото? - За г-н Кларион.
И нищо повече? - Нищо!
Той изгори писмото и каза да си вървя.
Значи е изгорил... писмото.
Да. - Странно, че един висш магистрат
изгаря важно доказателство за конспирация,
а после хвърля в тъмница единствения човек,
който знае за връзката на г-н Кларион
със заговора.
Искал е да предпази някого.
Може би скъп приятел. - Не.
Политик като Вилфор би се отървал от такъв приятел.
Може би му е роднина. Много близък роднина.
Баща му беше полковник в наполеоновата армия.
Вилфор не е пазел Кларион. Пазел е себе си.
Данглар лъже, че е видял как Наполеон ми дава писмото.
Мондего казва на Вилфор, че писмото е у мен,
а Вилфор ме затваря тук!
Браво, Едмон. Браво!
О, Боже!
Едмон, свещта! Бързо!
Господи помилуй!
Виж, корени. Корени на растения.
Ако са от растения, значи сме на месеци от свободата.
Браво, отче. Ще ида да си взема длетото.
Отче!
В името Господне, върви!
Имам перфорация... на дробовете. - Не говори...
Нямам много време.
Под онази книга има камък.
Донеси каквото намериш под него.
Побързай.
Отвори я.
Когато им казах, че не знам къде е съкровището на Спада,
аз излъгах. - Излъгал си?
Аз съм свещеник, а не светец.
На този остров близо до Италия...
Монте Кристо?
Използвай ума си. Следвай знаците.
Тунелът се срути! - Продължавай да копаеш.
И когато избягаш, го използвай за добро. Само за добро.
Ще го използвам, за да си отмъстя.
Ето последния ти урок.
Не извършвай...
Не извършвай престъплението, за което си осъден сега.
Бог казва: Аз ще сторя въздаяние. - Аз не вярвам в Бог.
Няма значение.
Той вярва в теб.
Отче?
Дай паницата.
Дай паницата!
Той никога не спи.
За пръв път от 12 години не ми благодари.
Мъртъв е. - Как е станало?
Паднал е от одъра. - Колко е мръсен.
Всички са мръсни. - Да го зашием в савана,
а после да кажем на Дорлеак.
Раз, два, три.
Да идем при Дорлеак.
Защо заключваш? Той няма да избяга.
Знам ли, по навик.
Сбогом, отче.
Вече си свободен... за разлика от мен.
Значи папата най-сетне отиде при Свети Петър.
Вземете го. Да го погребем.
По-живо, нямам време за губене!
Всъщност имам.
Имам толкова време... колкото ми душа иска.
Хайде.
Хайде де!
Г-н Дорлеак!
Небесни отче, предаваме ти останките на покорния ти слуга...
както и да му беше името.
Каква досада!
Дали наистина е имал карта? - Знам ли...
Спрете! Г-н Дорлеак!
Хвърляме го на три или след три? - След три.
Едно... две...
Спрете, г-н Дорлеак!
Спрете!
Не хвърляйте тялото върху скалата!
Можехме да се справим и по-добре.
Благодаря ти, отче.
Благодаря.
Бих те попитал кой си, но предвид дрипите ти
и факта, че замъкът Иф е на 2 мили оттук, не си струва.
Аз съм Луиджи Вампа, контрабандист и разбойник.
Дойдохме на този остров, за да погребем жив един от нашите,
който е запазил за себе си крадено злато, вместо да го подели с нас.
Някои от другарите му настояват да го помилвам -
нещо, което не мога да направя,
защото бандата ще ми се качи на главата.
Затова ти се появи тъкмо навреме. - Защо?
Ти ще ми помогнеш да проявя милосърдие към Джакопо,
оня боклук там,
без да проявя слабост.
А и момчетата тъкмо ще погледат малко спорт.
Какво да сторя? - С Джакопо ще се биете до смърт.
Ако той победи, ще го вземем обратно в бандата.
Ако спечелиш ти, значи съм дал на Джакопо шанс за живот,
макар и той да го е пропилял. А ти ще заемеш мястото му.
А ако не искам да стана пират?
Убивам те и оставам с човек по-малко.
Контрабандата е моят живот и с радост ще убия оня нещастник.
Между другото, не познавам друг майстор на ножа като Джакопо.
Може би трябва да излизаш повече.
Развържете Джакопо и му върнете ножа.
И нека игрите започнат!
Ако ти е мил животът, не мърдай.
Синьор Вампа, пощадете Джакопо.
Страдал е достатъчно от мисълта, че ще бъде погребан жив.
Хората ви погледаха и малко спорт.
Тези, които искат милост за него, ще получат своето.
Ако задържите и двама ни, ще имате още един опитен моряк.
Съгласен съм.
Как му е името? - Името му ли?
Ще го наречем Дзатара. - Звучи страховито.
Означава плавей.
Заклевам се в покойните си близки и в онези, които още не са такива,
че ще ти бъда верен до гроб.
Знам.
ТРИ МЕСЕЦА ПО-КЪСНО
Имаш очи и на тила.
Никога ли не си виждал Марсилия? - Тук съм живял.
Но не слезе с другите на брега.
Каквото и да е станало, не можеш да го оправиш, като стоиш тук.
Върви. Всичко зависи от теб.
"Ние сме царе или пешки", каза един човек.
Кой беше той?
Наполеон Бонапарт.
Бонапарт?
Какви ги измисляш, Дзатара!
Някой ден може да те потърся.
Човек винаги се нуждае от приятел.
Така е.
Данглар, какво е станало? - Капитан Рено е мъртъв.
Едмон Дантес наруши заповедите ми.
ТЪРГОВСКИ КОРАБИ ДАНГЛАР
Дзатара, добре ли си?
Всичко се е променило.
Искам да купиш лодка, с която да се справим сами.
И ме почакай тук. Следващата визита ще направя сам.
Това домът на г-н Морел ли е? - Дядо ми е болен, господине.
Но и да не беше, не приема гости в 11 часа вечерта.
Може би ще направи изключение за човек, издирващ Едмон Дантес.
Извинете ме за часа. - Старците сън не ги лови. Седнете.
Жулиан, донеси шери.
Е, г-н Дзатара, значи сте приятел на Едмон?
Г-н Морел...
И вие ли...
познавахте Едмон? - Беше ми като син.
Надявах се да ми кажете къде да намеря близките му.
За жалост баща му се обеси, след като научи за измяната му.
Разбирам.
И тази измяна, за която говорите...
Кой го обвини? - Никой не знае.
Вилфор, който арестува Едмон, скоро след това замина за Париж,
за да заеме поста главен прокурор.
Шокът от убийството на баща му сигурно ускори заминаването му.
Странни времена бяха.
Изглежда и на вас не ви е било леко.
След смъртта на Едмон неохотно приех за съдружник
един от моите капитани. И един ден Данглар ме изхвърли.
Съдбата ми е нищо в сравнение с тази на Едмон.
Може би щастието ще ви се усмихне.
Ще потърся годеницата на Едмон.
Графиня Мондего?
Графиня? - Да.
Месец след ареста на Едмон Мерседес се омъжи за приятеля му.
Фернан? - Да.
След смъртта на баща си и брат си през войната
Фернан стана граф Мондего.
Сега живеят в Париж...
граф и графиня Мондего.
Добре ли сте?
Да.
Трябва да тръгвам. - Съжалявам, че не ви бях полезен.
Не. Казахте ми най-важното.
Че Едмон Дантес е мъртъв.
Дзатара, ще се гордееш с мен! Намерих чудесна лодка.
Не можем да си позволим платноход. Взех я изгодно. Дзатара?
ОСТРОВ МОНТЕ КРИСТО
ОТКРИТА ПЕЩЕРА
АБАТЪТ СЛОН
ПОД МАСКА ЧАКА ТАМ, КЪДЕТО СИЯЕ СЛЪНЦЕ В ДЪЛБИНИТЕ
Лодката не може да побере повече,
а долу има още 8 сандъка.
Нима не разбираш?
На света няма по-богат човек от теб.
Каквито и проблеми да си имал, край с тях.
Какво искаш да си купиш?
Отмъщение. - Добре. На кого ще отмъстиш?
На Данглар, Вилфор...
Фернан и Мерседес.
Добре. Значи ще ги убием и после ще похарчим съкровището.
Не, ще ги проучим. Ще опознаем слабостите им.
Защо просто не ги убием?
Ще отскоча до Париж - бам, бам, и до неделя съм тук.
Какво му е лошото на плана? - Смъртта не е достатъчна за тях.
Трябва да страдат така, както страдах аз.
Да видят как целият им свят рухва - така, както стана с мен.
За да постигнеш това, ще ти трябва друго име.
Тогава ще стана граф.
ПАРИЖ
Добър ден, господине. Тук съм, за да купя чудесния ви дом.
Нахалник! Ще заповядам да те набият с камшик!
Махай се оттук, негоднико, преди да съм насъскал кучетата.
Благодаря.
За граф и графиня Мондего
За г-н и г-жа Вилфор
Граф Монте Кристо ви кани в своя замък
Дами и господа,
имам високата чест да ви представя
Негова светлост граф Монте Кристо!
Привет.
Скъпи графе, разрешете да ви представя съпруга си
г-н Вилфор, главен прокурор. - Много мило, че ни поканихте.
Присъствието ви е чест за мен. Желая ви приятно прекарване.
Какво знаеш за него? - Не достатъчно.
Къде са те? Нали ги покани? - Да, Ваша светлост.
Току-що узнах, че граф Мондего си е тръгнал.
Утре сутрин имал важна среща.
Подранила си, скъпа моя.
Виконт дьо Трувил мъртъв ли е?
Май да. Освен ако сърцето му не е отляво на гръдния кош.
Бог да му дари покой.
Той само защити честта си. - От което нямаше полза.
С жена му бяхме блажени в страстта си, а ти - в неведението си.
Сега ти си наскърбена, тя е разорена, а той - мъртъв.
Не се заблуждавай. Не съм била щастлива,
нито в неведение, тъй като знаех за трите жени преди г-жа Турвил.
Съжалявам, че се чувстваш унизена.
Париж не се отразява добре на моята вярност.
Щом опитът ми за дискретност се провали, край на преструвките.
Всъщност...
ми олекна.
Как са финансите му? - Губи много пари в казината.
А търговската му фирма?
Ипотекирал е кораба си в банката. Вече не работи с Данглар.
Ще купя банката. И се разпореди никоя агенция да не му дава кораб.
Трябва да бъде принуден да се върне при Данглар.
Кажи на крупиетата да му вземат всичко.
Проявете разбиране. Имам голяма пратка памук.
Ще платя транша си при доставката.
За тази цел корабът ми е нужен.
За жалост банката не може да ви даде повече отсрочка.
Намерете друг начин за транспорт.
На какво дължа честта, граф Мондего?
Не разбрах защо ме отбягваше.
Готов съм да забравя грешките ти
и да подновя партньорството ни.
Сделките не вървят, а?
Дзатара?
Джакопо... - От леглото ли падна?
13 години спах на плочника и не мога да свикна.
Боже! Не те ли боли?
За какво си дошъл? - Мондего има син.
Албер иска да говори с нас. - Не сега.
Трябва да опазя наследството му. - За да го прахоса като теб ли?
Когато се издигна покрай мен, не се оплакваше.
Трябва да довърша това. - Нека ти напомня,
че Париж изобилства на метреси, но имаш само един син.
Влез, Албер.
И бъди кратък. - Добре.
Група приятели отиват в Рим за карнавала. Искам да ида с тях.
Без придружители? Ти си на 15! - Почти на 16 съм.
Нека това бъде подаръкът за рождения ми ден.
Не! - Нека иде.
Имам нужда от спокойствие.
Рим!
Албер!
Госпожице?
Не може да се криете вечно. Госпожице?
Кои сте вие? Защо го правите? - Бандити. За пари.
Парите ми са в жилетката. - Вече не.
А и вашите пари не ни интересуват. Вие сте син на граф Мондего, нали?
Откуп? Пратете писмо и вървете по дяволите.
Не е толкова просто. Писмото ще пътува 2 седмици.
Баща ви ще помисли, че вече сме ви убили.
Писмото няма нужното въздействие. Бихме могли да пратим пръстена ви.
Да, той носи герба ни. - Заедно с пръста ви.
Чуйте, отрепки! Аз съм Албер, син на Фернан, граф Мондего!
Добре се посмяхте за моя сметка. Ако щете, убийте ме!
Щом настоявате. Пепоне, ножът.
Срежете въжетата на момчето, или ще ви накълцам на парчета!
Веднага!
Елате, младежо. Изчакайте ме горе.
Как да ви се отблагодаря? - После ще говорим.
Браво, господа.
Благодарим, Ваша светлост.
Албер, добре ли сте?
Господине, дължа ви живота си. - Преживяхте голямо изпитание.
Храбър младеж сте.
Настоявам - елате утре на закуска в имението ми.
Добре.
Мога ли да запитам кой сте? - Засега просто приятел.
Утре ще съм ваш домакин. А ако държим на формалностите,
граф Монте Кристо.
Той чака отвън. Прояви кураж в катакомбите.
Той е средство към целта.
Да, Ваша светлост.
Млади човече...
Влезте, Албер.
Елате.
Преживяхте тежка нощ. - Да, истинско приключение.
Когато си млад, всичко е приключение.
Едно нещо ме озадачава.
Как разбрахте за отвличането ми?
Имам много познати, някои от които доста съмнителни.
Плащам добре, за да бъда информиран за всяко важно събитие.
Отвличането на графски син е събитие.
Но защо рискувахте живота си? - Вие сте син на благородник.
Като ви гледам, и вие бихте сторили същото за мен.
Баща ви ще се гордее с вас.
Елате в Париж. Ще ви запозная с родителите си.
За жалост не мога. Имам работа. - Моля ви! Това е въпрос на чест.
Джакопо!
Да, Ваша светлост? - Какво става със случая Спада?
В момента златото... - Стоката?
Простете, Ваша светлост. Стоката пътува към Марсилия.
И пристига? - След 3 седмици.
3 седмици! Значи имате време да дойдете в Париж.
Добре. - Чудесно.
Ще дойдете тъкмо навреме. - Навреме за какво?
ЧЕСТИТ РОЖДЕН ДЕН, АЛБЕР
Честит рожден ден. - Благодаря.
Граф Монте Кристо!
Графе!
Албер...
Татко, представям ти граф Монте Кристо.
За мен е удоволствие. - Удоволствието е изцяло мое.
Отдавна чакам този момент.
Задължен съм ви за това, че сте спасили сина ми.
Нека ви представя графиня Мондего.
Мерседес.
Графиньо.
Само една майка може да оцени това, което сте сторили за сина ми.
Никога няма да ви забравя.
Моля ви, госпожо, беше дреболия.
Убеден съм, че до 1 месец няма да си спомняте името ми.
Може ли да открадна съпругата ви? За един валс.
Разбира се.
Чудесен е, нали, татко?
Какво ви е? - Нищо.
Просто ми напомняте за един човек.
Който ми беше много скъп. - Поласкан съм.
Какво стана с него?
Умря.
Но аз не съм този човек.
Г-н и г-жа Вилфор!
Какво правят тук?
Г-н прокурор!
Какво търсите тук? - Г-жо Вилфор!
Радвам се, че дойдохте да се видим. - Бележката ви ни изненада приятно.
Бих искал да говоря със съпруга ви.
Разбрах, че сте експерт по тълкуването на закона.
Имам нужда от помощ.
Извинете ме.
Фернан! Тостът!
Не сега. Имам важна работа. - Гостите го очакват. Албер също.
Вдигни го вместо мен. - Ти си му баща. Поне това направи!
Знаеш колко ти се възхищава. - Тогава ще ме извини.
Разбрахме се да не се срещаме публично.
Как да откажа на граф Монте Кристо? - Да, наистина.
Какво знаете за него? - Той е чужденец, богат е.
Чух, че помогнал на сина ви. - Какво искаше от вас?
Защо да ви казвам?
Когато синът ми се върна от Рим,
каза, че Монте Кристо споменал за някаква доставка.
Дочул думите "злато" и "Спада".
Да не смятате... - Открил е съкровището на Спада.
Иска да му помогна да избегне проверката на някаква стока,
която пристига в Марсилия. Мога да го арестувам.
Не, по-добре да му го отнемем.
Познавам подходящ човек. Кажете му, че ще пуснете стоката,
но се налага тя да пренощува в пристанището.
Ще я закарам в имението ми в Бушон, където ще се срещнем на другия ден.
Искам 70%. - Ще получите 50%.
Добре.
Дами и господа,
за съжаление съпругът ми бе задържан от неотложни дела...
и остави на мен задължението...
... да ви представи граф Монте Кристо.
Имах дързостта да помоля графа да ми позволи да вдигна тост
за здравето на Албер. Бях толкова настойчив,
че графът се отказа от бащиното си право, за да угоди на един гост,
дори и непохватен като мен.
Албер преувеличава помощта, която му оказах в Рим.
В катакомбите чух как бандитите заплашваха да отрежат пръста му
и да го пратят на баща му като доказателство, че е отвлечен.
Отговорът на младежа беше: "Убийте ме, ако щете."
Животът е буря, млади приятелю. В един миг слънцето те гали,
в следващия - морето те блъска в скалите.
Ставаш мъж тогава, когато се научиш как да посрещаш бурята.
Трябва да се взреш в нея и да й изкрещиш както в Рим:
Ако не ме убиеш, аз ще те погубя!
Тогава парките ще узнаят за теб
като за Албер Мондего - един истински мъж.
Благодаря ви.
Едмон, Вилфор ми каза, че си екзекутиран.
Нима?
Графиньо, грешите. Обърни каретата! Загрижен съм за репутацията ви.
Едмон, моля те... - Аз не съм Едмон...
Престани!
Какво си тогава?
Призрак?
Призрак, пратен да ме измъчва?
Обичахте ли този Едмон? - Да.
Колко време?
Цял живот.
И колко време след смъртта му се омъжихте за графа?
Не е честно.
Стигнахме до дома ви, графиньо.
Прав сте.
Вие не може да сте моят Едмон.
Ето, сама го казахте. Едмон Дантес е мъртъв. Лека нощ.
Графиньо...
Ако още веднъж се намесиш в живота ми,
ще довърша онова, което започнах, когато се запознахме. Разбра ли?
Разбирам, че си луд.
Моите врагове падат в капаните ми. - Но си луд, че пренебрегваш това.
Имаш богатство и любовта на една красива жена.
Вземи парите и жената и си живей живота.
Сложи край на отмъщението.
Не мога. - Защо?
Аз все още съм ти верен, Дзатара.
Дадох клетва.
Винаги ще те пазя, та дори ако трябва и от самия теб.
Ще те закарам вкъщи.
Ще повървя пеш.
Качете два сандъка на "Фараон" за нас. Мондего няма да забележи.
Всички на борда.
Филип Данглар?
Обвинен сте за кражба на стока от един търговски кораб.
Това е абсурдно. - Може да решим проблема лесно.
Тези хора ще обискират кораба ви.
Граф Мондего ме е натопил.
Но няма да плащам заради него.
Кой си ти? - Граф Монте Кристо.
Но приятелите ме наричат Едмон Дантес.
Дантес...
Срежете въжето, трябва ми жив.
Недей, момче. Много е горещо. - Драги ми Вилфор.
Мога ли да споделя компанията ви? - Ваша светлост! Не ви очаквах.
Исках да ви благодаря за помощта с митницата.
Дадох разпореждания. Няма да имате повече проблеми.
Отлично. Това може да е началото на дълго ползотворно приятелство.
И като стана дума... може ли един въпрос?
Разбира се.
Питах се...
защо преди 16 години сте казали на графиня Мондего,
че Едмон Дантес е екзекутиран?
Не разбирам за какво говорите.
Въпросът ми е съвсем прост. - Откъде знаете за това?
Достатъчно!
Дантес носеше писмо от Наполеон. Това беше предателство.
Той не го е предал. Да хвърлите в тъмница невинен човек...
Не разбирам защо е този разговор! - Питам се...
Какво е щял да спечели приятелят ми Вилфор
от това да каже на Мерседес, че Дантес е мъртъв?
Отговорът е... нищо.
Така е, нищо.
Но ако приятелят ми, сега главен прокурор на Франция,
не печели от тази лъжа, кой тогава?
Тук е много горещо, а вие сте облечен. Да си вървим.
Най-пряка полза има Фернан, граф Мондего.
Това какво общо има с нашите делови отношения?
Ще ви кажа.
Седнете, Мондего.
Аз съм човек с амбиции.
Те надхвърлят гоненето на бонапартисти.
Сега, когато Наполеон е на свобода, имам един проблем,
който някога бе безобиден, но сега е смъртоносен.
Бъдете и вие смъртоносен. - Не мога да го реша сам.
Затова имам предложение към вас.
Как е баща ви?
Жив, за жалост.
Имаме обща злочестина.
Спомняте ли си?
Защо е заключена вратата? Настоявам да ме пуснете.
Доказахте, че не сте мой приятел. - Баща ви подкрепяше Наполеон
и вероятно е подпомогнал бягството му от Елба.
Неудобен родител за амбициозен чиновник като вас.
Но не щеш ли, той е убит също преди 16 години.
Император Наполеон!
Убиецът така и не е заловен. Доколко старателно го търсихте?
Нямате доказателства! Нито свидетели!
Това са само голи догадки!
Напротив, имам. Граф Мондего.
Млади Мондего! Защо? - Защото на сина ви не му стискаше.
Мондего дръпна спусъка! Той никога няма да си признае!
Прав сте.
Но току-що вие признахте.
Г-н Вилфор, арестуван сте за конспирация с цел убийство.
Спомняте ли си?
Дантес!
Като жест на благоволение.
Нали не смятахте, че ще ви улесня толкова?
Едмон?
Мислех, че приключихме разговора си в каретата.
Аз също...
Докато не осъзнах...
че произнесохте името Дантес.
Име, което не бях споменавала.
Какво искаш от мен? - Да се освободя от теб...
Така, както ти си ме забравил.
Искам само няколко отговора и ще си отида завинаги.
Задай въпросите си.
Къде беше досега?
13 години в замъка Иф... и къде ли не още.
13 години в замъка Иф?!
Страда ли много?
Свърши ли? Имам достатъчно грижи.
Какво стана после? - Много неща.
Защо не ме потърси? - А ти защо не ме чака?
Ожени се за предателя...
Тогава на скалите ти казах. Помниш ли?
Че винаги ще го нося на пръста си. И удържах.
Защо? - Знаеш защо.
Ако си ме обичала някога,
не ме лишавай от омразата ми, само нея имам.
Пусни я да си иде, Едмон.
Пусни я...
Не знам какво си намислил.
Нито знам каква зла орис ни раздели през тези 16 години.
Но Бог ни дарява ново начало. Не отблъсквай десницата му.
Няма ли спасение от Него? - Не.
Той е навсякъде.
Дори в една целувка.
Госпожо?
Къде е графът?
Той желае да тръгнете с него днес. - Да тръгна с него?
Да. Ще напуснете страната. Заедно с вашия син.
Някой ще ви закара до дома ви. Изчакайте ме там и...
Благодаря. Отивам да си събера багажа.
Но, госпожо...
Къде е графът? - Горе.
Какво е станало? - Банкрутирах.
Предявиха ми полиците. Всеки момент ще ме арестуват.
За какво? - За кражби, подкупи и убийство.
Извършил ли си всичко това?
Да. Но нямаме време за приказки. Жандармите идват.
Събери си багажа. - Няма да дойда с теб.
Ти си моя съпруга. Уредил съм всичко.
Ще се погрижат за нас. А сега иди да намериш сина ми.
Той не е твой син. - Моля?
Албер Мондего е син на Едмон Дантес.
Защо, мислиш, се омъжих за теб толкова бързо след ареста му?
Уж бил недоносен...
И теб си те бива.
Значи е копеле на мъртъв предател.
Винаги ме е разочаровал.
Сбогом, Мерседес.
Някога ми беше хубаво с теб.
А на мен с теб - никога.
Какво е това?
Монте Кристо?
Царят е твой, Фернан.
Едмон?
Как... - Как избягах ли?
Трудно.
Как планирах този миг? С наслада.
Значи ти ми отне Мерседес. - И всичко останало.
Освен живота.
Защо го правиш?
Много е сложно.
Да речем, че е отмъщение.
За живота, който ти ми отне.
Някой те е научил да се дуелираш.
Как можа да се наречеш мой приятел? - Ние наистина бяхме приятели.
Ти ме изпрати в ада!
Защо?
Хайде, убий ме. Но кръвта, която ще пролееш, е благородна.
Каквато никога няма да тече във вените ти.
Ти не си никакъв граф!
Не ти стиска.
Ако го докоснете, ще ви убия. - Нека ви обясня.
Всичко е ясно. Говорих с г-жа Вилфор.
Тя ми разказа как сте ме заблудили, за да се вмъкнете в живота ни.
Албер, чуйте ме... - Не желая!
Прости ми, че бях глупак, татко. - Измамили са те.
Бяхме приятели. Възхищавах ви се. - Има неща, които не знаете.
Той обичаше майка ти, но тя избра мен и сега я иска.
Лъжа! Махнете се!
Момче, ако се наложи, ще те убия.
Но няма да се спра. - Нито пък аз.
Така да бъде.
Албер!
Намерих бележката ти.
Сега аз трябва да ти обясня нещо. За твоя произход.
Албер, ти си син на Едмон Дантес.
Човекът, когото познаваш като граф Монте Кристо.
Боя се, че е истина. Което доказва,
че майка ти и на младини беше курва, както и днес.
И ти...
ме остави да се бия с него?
Но ти нищо не направи.
Фернан, умолявам те, стига!
Искам да сложим край.
Просто си иди.
Наречи го милосърдие. Милосърдие, Фернан.
Имаш само един куршум. С него не можеш да ме спреш.
Тогава ще го използвам по по-добър начин.
Мамо!
Какво направих? Джакопо!
За пореден път, Дзатара, Бог бе благосклонен към теб.
Тя ще оживее.
Едмон?
Моля те, не излизай.
Не отивай, Едмон!
Опитай. Никога не се отказвай.
Дзатара, трябва да сложиш край.
Дори абатът би те разбрал.
Не ме оставяй!
Пази майка си.
Не бих понесъл живот, в който ти да имаш всичко, а аз - нищо.
Какво стана с милосърдието ти?
Аз съм граф, а не светец.
ЗАМЪКЪТ ИФ ТРИ МЕСЕЦА ПО-КЪСНО
Ти беше прав, отче.
Прав беше.
Ето обетът ми пред теб и пред Бог.
Всичко, което използвах за мъст,
сега ще бъде използвано за добро.
Почивай в мир, приятелю.
Е, Дзатара...
Болезнено е, нали? - Не.
Купих тази крепост с идеята да я разруша.
Но ето че най-скъпите ми същества сега са с мен на този остров.
Да си вървим у дома.
БОГ ЩЕ ВЪЗДАДЕ СПРАВЕДЛИВОСТ