23.976
Испания, 1944
Гражданската война е свършила.
Скрити в планините, партизаните се борят срещу фашисткия режим.
Създадени са военни постове, които да унищожат Съпротивата.
Преди много години,
в Подземното Царство, където няма лъжи и болка,
живеела принцеса, която мечтаела за света на хората.
Мечтаела за сини небеса, нежен вятър и жарко слънце.
Един ден, тя се измъкнала от пазачите си и избягала.
Като излязла на повърхността,
слънцето я заслепило и изтрило спомените й.
Тя забравила коя е и откъде идва.
Тялото й вече не било защитено от студ, болести и болка.
Накрая, тя умряла.
Но баща й, кралят, вярвал, че душата й ще се завърне.
Може би в чуждо тяло, на друго място, в друго време.
Той щял да я чака до последния си дъх,
докато Светът спре да се върти.
Защо са ти толкова книги, Офелия?
Отиваме на чист въздух.
Приказки?
Голяма си вече за тези глупости.
Кажи му да спре.
Почакай, Офелия!
Брат ти не е добре.
Добре ли сте, госпожо?
Офелия?
Офелия, ела тук.
Видях фея. - Погледни си обувките!
Да вървим.
Като стигнем мелницата, поздрави капитана.
Искам да го наричаш "татко". Знаеш колко е добър с нас.
Това е просто една дума, Офелия.
Капитане, пристигнаха.
Закъсняват с 15 минути.
Кармен.
Добре дошла!
Не е нужно. Мога и сама.
Д- р Ферейро предпочита да не се преуморяваш.
Хайде. Заради мен.
Благодаря.
Офелия, излез. Поздрави капитана.
Офелия.
С другата ръка, Офелия.
Мерседес!
Прибери багажа. - Да, г-не.
Това е лабиринт.
Просто купчина стари камъни. Тук са от много години.
Не влизай там. Може да се загубиш.
Благодаря. - Всичките ли си прочела?
Мерседес!
Капитанът те вика.
Баща ти ме вика.
Той не ми е баща. Капитанът не ми е баща.
Баща ми беше шивач. Почина по време на войната.
Той не ми е баща.
Разбрах те. Да вървим.
Видя ли майка ми?
Красива е, нали? - Да.
Болна е, заради бебето. Забеляза ли?
Партизаните се крият в гората. Там не можем да ги проследим.
Познават местността добре. Трябва да отцепим района.
Тук ще складираме всичко. Храна, лекарства.
Ще ги принудим да дойдат при нас. Ще сложим три нови поста.
Тук, тук и тук.
Мерседес.
Повикай, д-р Ферейро. - Да, г-не.
Това ще ти помогне да заспиш.
Вземи две капки преди сън.
Само две капки.
Така е добре.
Цялото. Браво!
Ако ви потрябва нещо, веднага се обадете.
Независимо дали на вас или на дъщеря ви.
Лека нощ.
Затвори вратата и загаси лампата, мила.
Трябва да ни помогнете. Раната на крака се влошава.
Само това мога да дам. Съжалявам.
Капитан Видал ви чака.
Ела, Офелия.
Господи, краката ти са замръзнали.
Страх ли те е?
Малко.
Какъв е този шум? - Нищо. Просто вятъра.
Нощите тук не са като в града.
Там се чуват трамваи.
А тук къщите са стари.
Скърцат.
Все едно ти говорят.
Утре ще получиш изненада. - Изненада?
Книга ли? - Не. Нещо много по-хубаво.
Защо трябваше да се омъжваш?
Толкова дълго бях сама. - Аз съм с теб. Не си сама.
Никога не си била сама.
Като пораснеш, ще разбереш.
Брат ти пак започна. Разкажи му някоя приказка.
Това ще го успокои.
Братко, слушай...
Преди много години, в една тъжна, далечна страна,
имало огромна планина с големи черни скали.
Когато слънцето залязвало, на върха на планината,
пониквала вълшебна роза, която дарявала с безсмъртие,
този който я откъсне.
Но никой не смеел да я доближи, защото тръните й били отровни.
Всички се страхували от смъртта и болката
и никой не мислел за вечния живот.
Всеки ден розата увяхвала,
без да дари с безценния си дар никого.
Забравена и изгубена, на върха на студената, тъмна планина,
обречена да бъде самотна за вечни времена.
Влез.
Как е тя? - Много слаба.
Нека си почива. Аз ще спя тук.
А синът ми? - Моля?
Извинете, капитане...
Как е синът ми? - Засега няма причина за тревога.
Много добре.
Капитане, жена ви не е трябвало да пътува в напреднала бременност.
Така ли смяташ? - Това е професионалното ми мнение.
Синът трябва да се роди при баща си. Това е всичко.
Само още нещо, капитане.
Защо сте толкова сигурен, че бебето ще е мъжко?
Не се шегувай с мен.
В 8 часа засякохме движение в североизточния сектор.
Стрелба.
Серж. Бейона претърси района и залови заподозрения.
Другият е синът му.
Капитане, баща ми е почтен човек.
Аз ще преценя това. Свали си шапката!
Открихме това оръжие в него.
Баща ми беше на лов за зайци. - Пак ти казвам да мълчиш.
"Без Бог, без държава, без господар". Я виж ти!
Комунистическа пропаганда. - Не е пропаганда, г-не.
Това е един стар годишник. Ние сме просто фермери.
Продължавай.
Отидох в гората на лов за зайци.
Заради дъщерите ми. Болни са.
Зайци, значи?
Капитане, щом баща ми казва, значи е бил на лов.
Оставете го.
Убихте го!
Убиец! Копеле!
Научи се да претърсваш копелетата, преди да ме безпокоиш.
Да, капитане.
Мамо! Мамо, събуди се!
Мамо, в стаята има нещо.
Здравей!
Проследила си ме до тук? Ти фея ли си?
Виж!
Това е фея.
Искаш да дойда с теб ли?
Навън? Къде?
Ехо?
Ехо.
Това си ти!
Ти се върна!
Не се страхувай, моля те.
Виж.
Казвам се Офеля. А ти? - Аз ли?
Имам толкова много имена.
Стари имена, които само вятърът и дърветата могат да ти кажат.
Аз съм планината, гората и земята.
Аз...
Аз съм фавн.
Ваш верен слуга, Ваше Височество.
Но, аз съм... - Ти си принцеса Моана,
дъщеря на краля на Подземното Царство.
Баща ми беше шивач. - Ти не си човешко чедо.
Луната е твоята майка. Погледни лявото си рамо
и ще откриеш белег, който го доказва.
Баща ти отвори портали по целия свят, за да се завърнеш.
Този...
Този е последния.
Но първо трябва да се убедим, че душата ти е непокътната.
Че не си се превърнала в смъртна.
Преди новото пълнолуние, трябва да изпълниш три задачи.
Това е Книгата на Съдбите.
Отвори я, когато си сама.
Тя ще ти покаже бъдещето ти
и това, което трябва да направиш.
Но тук няма нищо.
Мерседес, приготви тези зайци за вечеря.
Твърде са млади.
Може да станат за яхния. - Да, г-не.
Кафето е преварено. Опитай го.
Трябва да го гледаш по внимателно. - Както заповядате, г-не.
Сготви ги.
Кафето не му хареса. - Ама, че придирчиво конте!
Ще ни трябва и още едно пиле. Жената на доктора и майора са тук.
Ядат като прасета.
И не млъкват. - Даже когато са в банята.
Връщам се след малко, Мерседес.
Офелия.
Баща ти ще прави празнична вечеря. Виж какво съм направила за теб.
Харесва ли ти?
Какво ли не съм давала за такава рокля на твоите години.
Виж само обувките!
Харесват ли ти? - Много са красиви.
Хайде. Отивай да се къпеш.
Офелия?
Побързай. Искам да видя как ти стои роклята.
Искам да си красива за капитана.
Ще приличаш на принцеса.
Принцеса?
Изчистете пилетата. И не забравяйте фасула.
Прекрасна си, моето момиче. - Каква красива рокля!
Не губете време. На работа!
Искаш ли мляко с мед?
Отдръпни се да не изцапаме хубавата ти рокля.
Мерседес. Вярваш ли във феи?
Не.
Но като бях малка, вярвах. Тогава вярвах в много неща.
Снощи, една фея ме посети. - Наистина ли?
И не беше сама. Бяха много. Имаше и един фавн.
Беше много стар и висок, и миришеше на пръст.
Майка ми ме плашеше с фавни, като бях малка.
Ела с мен.
Всичко е тук, капитане. Брашно, сол, масло, лекарства.
Маслини, бекон.
Истински тютюн.
Ето и купоните. - Искам да провериш всичко.
Мерседес. Ключът. - Ето, г-не.
Нали няма други? - Няма.
Отсега нататък, аз ще го нося. - Капитане!
Може да е фалшива тревога.
Това са те.
Преди много години, когато гората била млада,
тя била дом за всички вълшебни и магически същества.
Те се защитавали едно друго
и спели под сенките на една огромна смокиня,
която растяла на хълма до мелницата.
Но сега дървото умира. Клоните му са изсъхнали и криви.
Огромна жаба се е настанила в корените му
и не му позволява да расте.
Ти трябва да сложиш трите вълшебни камъка в устата на жабата
и да вземеш златния ключ, скрит в корема й.
Тогава смокинята отново ще цъфне.
Били са тук преди 20 минути.
Тръгнали са си бързо.
Били са най-много десетина.
Обезболяващи.
Забравили са билет за лотарията.
Наоколо са.
Копелетата са още тук. И ни наблюдават.
Забравили сте това!
И лотарийния си билет!
Елате да си го вземете. Може да ви е на късмет!
Здравей. Аз съм принцеса Моана и не ме е страх от теб.
Не те ли е срам да живееш тук и да ядеш тези буболечки?
Само дебелееш, а дървото умира.
Погледна ли в стаята й? - Да, г-жо.
Провери ли в градината? - Да, г-жо.
Къде ли е това момиче? - Насам, моля.
Да ви представя съпругата си, Кармен.
Приятно ми е. - На мен също.
Отсега нататък, по един купон на семейство.
Само по един? - Да.
Не знам дали ще ни стигне. - Ако пестим, ще ни стигне.
Никой не бива да праща храна на партизаните.
Уморени са и един от тях е ранен.
Откъде знаете, капитане? - Намерихме ги и открихме това.
Обезболяващи.
Господ е спасил душите им. Телата им не го интересуват.
Ще помогнем с каквото можем. Знаем, че сте в неудобно положение.
Прав сте.
Избрах този път, защото искам синът ми да се роди в чиста Испания.
Защото тези хора мислят, че всички сме равни, а не са прави.
Разликата е голяма. Войната свърши и ние победихме.
Ако трябва да убием цялата тази сган, ще го направим.
Всички тук сме избрали този път. - Наздраве!
Сложи кафето. Отивам за дърва.
В тази тъмница?
Офелия?
Как се запознахте с капитана?
Бащата на Офелия шиеше униформите му.
След като почина, аз заработих в магазина.
Преди малко повече от година с капитана се срещнахме отново.
Любопитно!
Имам предвид, че съдбата ви е събрала.
О, да. Много любопитно.
Извинете съпругата ми. Не е била сред хора скоро.
Мисли, че тези истории са интересни за другите.
Г- жо, Офелия се върна. - Извинете ме.
Казвал ли съм ви, че познавах баща ви, капитане?
Не. Не знаех.
Запознахме се в Мароко.
Познавах го бегло, но беше велик човек.
Страхотен войник.
Хората казваха, че когато умрял на бойното поле,
счупил часовника си, за да знае синът му кога точно е умрял.
Да знае какво е да умреш с чест.
Глупости. Той нямаше часовник.
Боли ме от това, което си направила.
Тази вечер ще си легнеш без вечеря.
Чуваш ли?
Понякога си мисля, че никога няма да се научиш.
Разочарова ме, Офелия.
Разочарова и баща си.
Искаш да кажеш, капитана? - Него, дори повече от мен.
Взех ключа.
Заведи ме в Лабиринта.
Здравей.
Взех ключа.
Това съм аз, а момичето си ти.
А бебето?
Значи си взела ключа?
Браво!
Тя вярваше в теб от самото начало.
Много се радва, че си успяла.
Запази ключа. Скоро ще ти потрябва.
Това парче тебешир също.
Остават две задачи,
а луната е почти пълна.
Търпение.
Скоро ще се шляем из седемте кръга на градините в двореца ти.
Откъде да знам, че не ме лъжеш?
Защо да те лъже един малък и беден фавн като мен?
Действайте.
Пригответе купоните за проверка.
По-живо. Как се казваш?
Имената.
Нарсисо Пеня Сориано, на вашите услуги.
Това е насъщния ви, който сме запазили в тази мелница.
Червените лъжат,
защото в обединена Испания, няма да има дом без хляб.
Хайде, покажи ми какво да правя.
Покажи ми.
Офелия, помогни ми...
Капитане! Капитане!
Елате бързо!
...защото в обединена Испания, няма да има дом без хляб.
Това е насъщния ви.
Жена ви има нужда от постоянна почивка.
През повечето време трябва да бъде упоена.
Момичето трябва да спи другаде.
Ще остана до раждането. - Излекувай я.
Не ме интересува на каква цена.
Просто я излекувай.
Не се тревожи.
Майка ти скоро ще се оправи.
Бременността е сложно нещо. - Аз никога няма да забременея.
Ти помагаш на хората в гората, нали?
Казала ли си на някого? - Не съм.
Не искам да ти се случи нищо лошо.
И аз на теб.
Знаеш ли някоя приспивна песен?
Само една. Но не помня думите.
Нищо. Искам да я чуя.
Не се страхувай. Аз съм.
Готов ли си? - Да.
Да вървим.
Това е лудост.
Ако капитанът разбере, ще ни избие всичките.
Толкова ли те е страх от него? - Не е от страх.
Поне не за мен.
Педро!
Педро, братко!
Не изпълни задачата. - Майка ми се разболя.
Нехайството ти не е извинение.
Виж, това е корен от мандрагора.
Растение, което мечтае да бъде човек.
Остави го под леглото на майка си,
потопен в купа прясно мляко.
Всяка сутрин го гощавай с две капки кръв.
А сега, нямаме време за губене.
Луната скоро ще се запълни.
Моите любимци да те водят.
Отиваш на много опасно място, затова внимавай.
Това, което се спотайва там не е човек.
Ще видиш пищна трапеза,
но не яж и не пий нищо.
Абсолютно нищо!
Животът ти зависи от това.
Нося ви малко пиене, тютюн, сирене.
Писма за Триго и Пилото.
Как ти е крака, французино? - Как може да е? Скапан.
Дай да видя.
...Северноамерикански,
британски и канадски войски
акостираха на малък плаж в Северна Ф-ф...
Франция, бе, идиот.
Повече от 150, 000 войника,
под командването на ген. Дуайт Д. Айзенхауер...
Много ли е зле, докторе?
Виж, французино.
Няма как да го спасим.
Ще се опитам да го направя възможно най-безболезнено.
Почакай, докторе. Само секунда!
Използвай тебешира, за да начертаеш врата някъде в стаята си.
Щом вратата се отвори, обърни пясъчния часовник.
Остави феите да те водят.
Докато си отвъд, не яж и не пий нищо.
Трябва да се върнеш преди да падне последната песъчинка.
Не...
Това е.
Не! Не!
Чакаме подкрепления от Хака.
Повече от 50 човека. Тогава ще се изправим срещу Видал.
И после какво?
Ще го убиете и ще пратят друг. После друг у друг...
Обречени сте, нямате оръжие, подслон.
Трябва ви храна, лекарства. Помисли и за Мерседес.
Ако я обичаш, ще напуснеш страната с нея.
Оставам тук, докторе. Нямам друг избор.
Трябва да тръгваш.
Ето ти ключа, но не бива да ходиш още сега.
Той ви очаква.
Остави това на мен.
Аз съм пъзла. - Не, не си.
Напротив. Щом живея с това копеле, значи съм такава.
Пера го, оправям му леглото, храня го.
Ами ако доктора е прав и не можем да спечелим?
Поне ще се постараем да му скъсим живота.
Капитан Видал...
Температурата й спада. Не знам от какво, но спада.
Има ли още треска?
Да, но това е добър знак. Тялото и се поддава на лечението.
Чуй ме.
Ако трябва да избираш, спаси бебето.
То ще носи моето име и името на баща ми. Спаси го.
Братко...
Малки братко...
Ако ме чуваш, животът тук отвън не е толкова хубав.
Но скоро ще трябва да излезеш.
Заради теб мама се разболя.
Искам да те помоля за нещо, преди да излезеш.
Само едно нещо.
Не я карай да страда.
Ще се запознаеш с нея. Тя е много красива,
въпреки че понякога тъгува с дни.
Ще видиш, че като се усмихне, ще я обикнеш.
Ако направиш както ти казвам, обещавам ти,
ще те взема в моето кралство и ще те направя принц.
Обещавам ти.
Изсвирих, но не се помръднаха. Опитах да спра, но беше късно.
С пожарникаря скочихме, но вижте каква бъркотия.
Какво са откраднали от вагоните? - Не са отворили нито един.
Какви ги говориш? - Не са отворили нито един вагон.
Нищо не са взели. - Нищо? Сигурен ли си?
Един Бог знае какво са искали, освен да ни загубят времето.
Изскочиха от нищото, капитане.
Имат гранати. Качиха се нагоре по хълма.
Капитане, завардихме малка група, която е изостанала.
Скрили са се на хълма.
Хайде, Серано. Не се страхувай. Това е почтен начин да умреш.
Серано!
Дай да видя.
Можеш ли да говориш?
Мамка ти!
Безполезни са! Не могат да говорят.
Капитане, този е още жив.
Ранен е в крака.
Какво се е случило? - Хванали са един. В склада е.
Мерседес!
Педро...
Мерседес?
Трябва да вляза в склада. - Не сега.
Отдръпни се!
Това е достатъчно, мила.
Да го занеса ли горе?
Ето, половин доза.
Не мисля, че имам нужда. Вече съм доста по-добре.
Не знам как стана, но се радвам.
Мамка му, тази цигара е добра!
Трудно е да намериш хубав тютюн.
В- върви по дяволите!
Егати късмета! Хващаме един, а той се оказва зевзек.
Май ще седим цяла нощ. - Колкото се налага.
Гарсес е прав.
По-добре да ни кажеш всичко.
Но за да съм сигурен, взел съм няколко инструмента.
Имам това онова.
Първо няма да ти вярвам,
но след като използвам това, ще се отвориш към мен.
Като стигна до тези,
между нас вече ще има... Как да се изразя?
Силна връзка. Като братя.
Ще видиш.
А като стигна до това, ще повярвам на всичко, което ми кажеш.
Нека ти предложа нещо.
Ако преброиш до три без да заекваш, ще те пусна.
Не гледай него, а мен. Тук няма по-висш от мен.
Гарсес! - Да, капитане?
Ако пусна тази отрепка, някой ще ми противоречи ли?
Не, капитане.
Ето, видя ли? Сега брой до три.
Едно. - Браво!
Две.
Още една дума и си тръгваш.
Жалко.
Майка ви е много по-добре, Ваше Височество.
Сигурно вече сте по-спокойна.
Да, благодаря ти.
Но нещата не минаха гладко. - Така ли?
Случи се нещо. - Нещо?
Да.
Нарушила си правилата! - Само две зрънца!
Мислех, че няма да забележат.
Направихме грешка! - Грешка ли?
Ти се провали. Не можеш да се върнеш.
Беше случайно! - Не можеш да се върнеш!
След 3 дни, луната ще се изпълни.
Духът ти завинаги ще остане в света на хората.
Ще остарееш като тях, ще умреш като тях!
С времето всички ще те забравят.
Ние също ще изчезнем с теб.
Никога не ще ни видиш веч!
Добър ден, докторе. Извинявай, че те будя толкова рано,
но имам нужда от помощта ти.
Господи! Какво сте направили? - Не много.
Но нещата потръгнаха.
Хубаво е, че сте наоколо, д-ре. Има си преимущества.
Остани тук, Серано.
Проговорих. Но не им казах много.
Но проговорих. - Съжалявам.
Съжалявам.
Убий ме. Моля те, убий ме.
Кучи син!
Повече няма да те боли.
Почти свърши.
Наблюдавай доктора. Идвам след малко.
Не се движиш.
Да не си болен?
Какво правиш там долу?
Извикай го! - Кого?
Кой може, идиот? Ферейро!
Какво е това, по дяволите?
Не! Недей!
Остави я. Пусни я, моля те!
Погледни! Виж, какво крие под леглото ти!
Какво ще кажеш за това?
Офелия, какво прави това под леглото ми?
Това е вълшебен корен. Фавнът ми го даде.
Заради боклуците, дето ги чете. Виж какви ги върши!
Моля те, остави ни. Аз ще говоря с нея, скъпи.
Добре. Както искаш.
Той каза, че ще се оправиш. Така и стана.
Офелия, слушай баща си.
Трябва да престанеш. - Не. Искам да се махна оттук!
Моля те, отведи ме оттук! Нека да си вървим!
Нещата не са така прости.
Ти растеш.
Скоро ще разбереш, че живота не е като в приказките.
Светът е жесток.
Ще усетиш това, колкото и да те боли.
Не! Не! - Офелия!
Магията не съществува. Нито за теб, нито за мен. За никого.
Мамо! Помощ!
Помощ!
Защо го направи?
Само това можех да направя. - Можеше да ми се подчиниш.
Можех, но не го направих.
Щеше да е по-добре за теб.
Не разбирам. Защо не ми се подчини?
Да се подчиняваш, заради самото подчинение, без да задаваш въпроси,
това го могат само хора като вас, капитане.
Капитане!
Гарсес! Обади се на санитаря.
Веднага! - Да, капитане.
Жена ви е мъртва.
Неведоми са пътищата Божии.
Всепрощаващ е Бог и свети са словата Му.
И наш дълг е да разберем посланието, което ни изпраща.
Защото в обятията си,
Земята приема само безчувствената ни обвивка.
А душата ни се рее нейде във вечността.
В болката намираме смисълът на живота.
А губим невинността си в деня, в който се родим.
Защото Бог е мъдър и оставя решенията на нас.
И това че телом не е с нас, не значи, че не живее в душите ни.
Вие познавахте д-р Ферейро, нали Мерседес?
Всички тук го познавахме, г-не.
Зевзекът каза, че има предател. Тук в мелницата.
Представяш ли си? Точно под носа ми.
Мерседес, заповядай.
Кой знае какво си мислиш? Сигурно мислиш, че съм чудовище?
Какво значение има какво мисля аз, г-не?
Отиди до склада и донеси още пиене.
Да, г-не. Лека нощ.
Мерседес, не забравяш ли нещо?
Г- не?
Ключът.
Нали само аз имам ключ?
Да, г-не.
Има нещо, което ме безпокои.
Може би не е важно, но...
Когато влязоха в склада с гранатите и динамита,
ключалката не беше разбивана.
Но както казах, може би не е важно.
Много внимавай.
Лека нощ, г-не.
Офелия, Офелия!
Офелия, заминавам.
Къде? - Не мога да ти кажа.
Вземи ме с теб. - Не мога.
Не мога, детето ми. Но ще се върна за теб, обещавам.
Вземи ме с теб.
Чух нещо.
Няма нищо, спокойно.
Мерседес.
Офелия.
Откога знаеш за нея?
Откога ми се присмиваш? Малка кучка!
Наглеждай я!
Ако някой се опита да влезе, първо убий нея.
Изсушено месо.
Тютюн.
Ако беше си поискала, щях да ти дам, Мерседес.
Искам имената на тези, които са писали писмата.
И ги искам при мен още утре. - Да, капитане.
Можеш да си вървиш, Гарсес. Сигурен ли сте, капитане?
За Бога! Та тя е само една жена.
Винаги си мислел така.
Затова се измъквах.
Бях невидима за теб. - Я виж ти.
Май си намерила слабото ми място. Гордостта.
Но мен ме интересуват твоите слаби места.
Много е просто. Ти ще говориш...
А аз трябва да съм сигурен, че казваш истината.
Тук съм подготвил някои неща специално за тази цел.
Все прости инструменти.
Неща с които работим.
Първо...
Аз не съм ти някой старец! Нито ранен затворник.
Скапаняк! Да не си посмял да докоснеш момичето!
И друг път съм кормила прасе.
Виж! Пуснал я е.
Какво каза?
Хванете я! Бързо!
Доведете я, мамка ви!
На конете!
По-добре ела с нас без да се съпротивляваш.
Капитанът каза, че ако...
Не върши глупости. Ако някой ще те убива,
това ще съм аз.
Реших да ти дам още един шанс.
Обещаваш ли да правиш, каквото ти кажа?
Ще ми се подчиняваш ли безусловно?
Това е последния ти шанс.
Слушай ме.
Вземи брат си и го доведи в лабиринта,
колкото можеш по-бързо, Ваше Височество.
Брат ми? - Имаме нужда от него.
Без повече оправдания.
Вратата е заключена.
В такъв случай, нарисувай си собствена врата.
Капитане, позволете.
Елате бързо.
Какво се е случило? - Серано се върна. Ранен е.
Ранен?
Къде е Гарсес?
Колко бяха? - Не знам, капитане.
Най-малко петдесет.
Останалите са мъртви. Постовите не отговарят.
Колко човека имаме? - Двадесет, може и по-малко.
Отиваме си. Заедно.
Не се страхувай.
Нищо няма да ти се случи.
Сложи постове отпред.
Когато останалите се върнат, да ми докладват незабавно.
Обади се за подкрепления. - Тъй вярно!
Пусни го!
Офелия!
Бързо, Ваше Височество. Дайте го на мен.
Пълната луна е високо.
Можем да отворим портала.
Какъв е този кинжал?
Порталът ще се отвори, само с невинна кръв.
Само една капка. Едно боцване и край.
Това е последната задача.
По-бързо.
Обеща да ме слушаш!
Дай ми момчето! - Не! Брат ми остава с мен.
Ще се откажеш от вечния живот, заради дете, което едва познаваш?
Да.
Ще се откажеш от трона? Той ти донесе толкова беди?
Да, ще се откажа.
Както желаеш, Ваше Височество.
Не!
Синът ми.
Кажи на синът ми...
В колко часа е умрял баща му.
Кажи му... - Не.
Той дори няма да знае името ти.
Стани, дъще!
Ела.
Татко.
Ти предпочете да пролееш своята кръв пред невинната.
Това беше последната и най-важна задача.
Изборът ви беше правилен, Ваше Височество.
Ела при мен и седни до баща си.
Толкова дълго те чака.
И така се случи, че принцесата се върна в Царството на баща си.
Тя управлява справедливо и с добро сърце векове наред.
Хората я обичаха.
А на Земята остави малки следи, останали от пребиваването й
видими само за онези, които знаят къде да погледнат.
::: ЛАБИРИНТЪТ НА ФАВНА :::
Един филм на ГИЙЕРМО ДЕЛ ТОРО
Превод и субтитри
subs.sab.bz Translator's Heaven 2007