К О С А
Текстове на песните: ДЖЕРОМ РАГНИ и ДЖЕЙМС РАДО
Музика ГОЛТ МАКДЪРМОТ
Оператор МИРОСЛАВ ОНДРИЧЕК
Взе ли всичко? - Да.
Когато пристигнеш, обади се, за да знаем къде си отседнал.
Сценарий МАЙКЪЛ УЕЛЪР
Как си с парите? - Имам си.
Я вземи...
Вземи тези 50 долара, в случай че нещо загазиш.
Не се знае какво може да стане по пътя.
Благодаря. - За нищо.
Е, синко...
И не се притеснявай за нищо. - Разбрах.
Умниците да му берат грижата. Господ бди над простите хорица.
Разбра ли ме? - Да.
Довиждане.
Режисьор МИЛОШ ФОРМАН
"Който промени, подправи, съзнателно унищожи, обезобрази,
или смени по какъвто и да е начин вида на този документ,
подлежи на глоба до 10 000 долара, затвор до 5 години...
... или и двете."
<Навлезе ли луната> <в седмия небесен дял,>
<и Юпитер със Марс се изравни,>
<любов ще властва> <над звездите лъчезарни>
<и мир> <над всичките планети ще цари.>
<В зората сме> <на ерата на Водолея...>
< Хармония и разбирателство,> <доверие взаимно ще цари.>
<Лъжи, измами няма веч да има,> <а само златни сънища-мечти,>
<мистични откровения кристални...>
<Духът човешки ще познае свободата> <във Ерата на Водолея!>
Извинете, г-жо, да имате малко дребни?
Каква красива шапка! Да ви се намират 5-10 цента?
Конят ви е разкошен. - Малко дребни, г-це?
Никога не съм яздил кон. Трудно ли е?
Бих ли могъл... да го пояздя? Само за малко?
Само за минутка!
Г-це, ще ми дадете ли...
Хайде де! Моля ви!
Вуф, остави я! Ще ти купя кон за Коледа!
Да имаш дребни?
Малко дребни?
5, 10, 25 цента?
Искаш да ти дам пари? - Позна!
Защо? - Защо ли?
Тя е бременна и не сме яли от два дена.
Не ти вярвам.
Откъде си? - От Оклахома.
Повярвай ми, знам какво е. Аз самата идвам от Канзас!
Ей!
<Содомия...>
<фелацио...>
<канилингус...>
<педерастия...>
<Отче наш,> <защо тъй гнусни са тез думи?>
<Мастурбацията...>
<носи ни наслада.>
<Отдайте се, приятели,> <на Кама Сутра - оргията свята!>
Спрете коня! Спрете го!
Ей! Спри коня!
Давай, настигни ги!
<Веднъж поех да търся Дона -> <девицата шестнадесетгодишна.>
<О, Дона, мила моя Дона> <навред те търсих дълго аз.>
<Психеделично палаво момиче> <дошло от Сан Франциско.>
<Видели ли сте моята> <девица татуирана?>
<Дочух, че арестували я нейде> <заради красотата й неземна...>
<Ще й покажа аз живот прекрасен>
<и ще положа в скута й> <мутиралата си глава.>
<И ще я любя докато небето> <в кафяво оцвети се.>
<Еволюирам аз, и то чрез дрогата,>
<която вие яростно отричате...>
Ама ти си бил истински каубой!
Не слизай, има още 15 минути.
Трябва да свърша някои неща. - Какви неща?
Искам да видя Емпайър Стейт Билдинг.
А утре - обиколка на Манхатън. Ще видя Статуята на свободата.
Звучи добре.
Ако имате някакви идеи какво да правя, докато съм тук...
Нямам много време. След два дни влизам в армията.
Ще ти помогнем.
< Хашиш...>
<Кокаин...>
<Марихуана...>
<Опиум...>
<Л.С.Д., Д. М.Т.,>
<алкохол, цигари, вакса за обувки,> <сироп за кашлица, пейоте...>
Клод... Вземи, друже.
Ей, Клод. Кажи нещо, Клод!
Тя наистина ли е бременна?
Да, бременна съм.
Поне тя така казва. - Не казва, а го знае!
Бременна съм! - Джийни, ти не знаеш нищо.
Знам кой е бащата.
Ако знаеш това, знаеш много.
Ако бебето е бяло и лигаво и се скъсва от рев,
тогава със сигурност бащата е Вуф.
Но ако е с шоколадено-кафяв оттенък... значи е мое!
Бяло и лигаво ли?! - Правилно си чул!
Като види черната ти мутра, ще те заплюе в лицето!
Винаги говориш без да мислиш.
Когато се появи и ме види, ще бъде толкова щастливо и гордо,
че знаеш ли какво ще каже?
<Аз съм...>
<черна пика,> <негро, чернилка,>
<дивак от джунглата,> <печка със сажди,>
<чичо Том, леля Джемима,> <малък черен Самбо.>
<Блатно свинче,> <боклукчия, ваксаджия.>
<Возя ви в асансьора> <и масите забърсвам в бара.>
<Роб, вуду-зомби,> <с дебели джуки, сплескан нос.>
<Танцувам степ> <и жител съм на Харлем.>
<И президент> <на Щатите на любовта!>
<Ако поканите ме на вечеря,> <ще трябва с диня да ме храните,>
<с булгур, с изсъхнали корички,>
<със алигаторски ребра> <и свински опашлета даже.>
<А може и със черен грах!>
<И ако не внимавате по тъмно,> <ще ви отмъкне черния човек!>
<Черно плашило съм аз!>
Кажи нещо на Черното плашило.
Хайде, кажи му нещо. - Черно плашило?
Това е първият му ден в Америка. Тъкмо слиза от кораба.
Хубаво ли ти беше?
<Манчестър, в далечна Англия,> <отвъд Атлантика безбрежен...>
<И той е гений гениален...>
<Той вярва в Бог>
<и смята,> <че и Бог във него вярва.>
<Във него - Клод!> <Това е той.>
<Клод Хупър Буковски>
<мисли, че гот е да бъде Фелини,> <Антониони и Роман Полански>
<и всички събрани> <в Клод Хупър Буковски!>
<Манчестър, в далечна Англия,> <отвъд Атлантика безбрежен...>
<И гений съм аз гениален...>
<И вярвам аз във Бог>
<и смятам,> <че и Бог във мене вярва.>
<Във мен, във Клод -> <това съм аз!>
<Аз черен съм като катран>
<а аз съм розов, толкоз розов>
<а аз пък бял съм като сирене!>
<Направо съм невидим...>
<Нямам ни дом, ни обувки,> <ни пари, ни класа,>
<ни шал, ни ръкавици,> <ни легло, ни тенджера дори.>
<И вяра нямам си, ни майка,> <ни култура, ни приятели.>
<Аз неграмотен съм,> <дори бельо си нямам.>
<Ни сапун, ни влак, ни мозък.>
<Цигари нямам, нямам работа,> <ни пукната пара във джоба!>
<Приятелка си нямам, ни билет,> <и Бог си нямам! Ех, какъв късмет!>
<Трева си нямам, нито Л.С.Д.,>
<и дрехи нямам,> <нито пък подлога.>
<И топки даже нямам, ни ножове,> <ни пистолети, ни боклук.>
<И повиквателна си нямам,> <а за родина пък - да не говорим!>
Ей!
Къде тръгна?
Днес трябва да свърша доста неща.
Благодаря ви.
Клод!
Какво? - Ела, искам да ти покажа нещо.
Какво? - Ела де, ще видиш.
Какво? - Погледни.
Това е момичето с коня! - Не е тя.
Как да не е! Виж я!
Шорт Хилс? - Съвсем наблизо е.
Днес ли е? - Да.
Искаш ли да отидеш?
Защо? - Не искаш ли да се запознаете?
Нали на тези приеми се ходи с покана?
Каня те да дойдеш на приема с мен.
Разпръснете се, смесете се с гостите.
Седни, скъпа.
Стив? Стив!
Много хубав прием, нали? - Да...
Стив...
Виждаш ли...
Онзи странен тип там...
А вдясно - онзи младеж.
И цветнокожия господин с момичето. И онези две момичета.
Познаваш ли ги? - Не.
Моля те, съвсем деликатно се осведоми
кои са, как са влезли, кой ги е поканил и ела да ми кажеш.
Разбира се.
Здравейте. Аз съм Стив Райт.
А вашето име? - Хъд.
Хъд, значи...
Имате ли покана?
Кой ви доведе тук? - Г-н Бъргър.
Е, приятно прекарване.
Дошли са с г-н Бъргър. - Г-н Бъргър?
Кой е той? - Не знам.
Не смучи силно, ще си изгориш устните.
Хайде, изпусни дима!
Шийла! - Момент!
Идвам! - Защо се бавиш толкова, скъпа?
Обличам се! - Много хора чакат да те видят.
По-спокойно де, татко! - Моля те, побързай!
Какво става? Шийла, веднага отвори!
Аз ще се оправя. - Да, виждам.
Шийла? - Да?
Поведението ти е непростимо!
Г-н Бъргър? - Наричайте ме Джордж.
Това е частен прием. Мисля, че трябва да напуснете.
Така ли мислите? - Да, така ще е най-добре.
Дадено.
Моля за внимание! - Г-н Бъргър, моля ви...
Само ще кажа няколко думи... - Нищо няма да казвате!
Чуйте ме! Не бяхме поканени на този прием...
Искам само да им кажа нещо! - Не ме интересува!
Знам, че не ви интересува. Дайте ми само две минути!
Става ли? - Не.
Моля ви. - Не, вървете си!
Губя търпение. Не сте поканени и трябва веднага да напуснете!
Не разбирате... - Не искам да ви разбирам!
Знаете ли къде отива този човек? - Не ме интересува! Напуснете!
Не е зле да чуете какво ще прави! Той ще се бие за вас във Виетнам!
Ще спасява жалкия ви живот! - Казах, напуснете този прием!
Ако искаш да напусна, ще трябва да ме изхвърлиш.
Именно това ще направя.
Няма да си губя времето с вас, ще повикам полиция.
Ако трябва, ще ви изхвърля с полиция!
Точно това ще направя! - Давай!
Надут пингвин!
Приятелят ми Клод е влюбен. Видя едно момиче на кон и...
Извинете. - О, боже...
Да се разберем като възпитани хора.
Мирно и тихо. - Добре.
Може ли да ви дам един съвет?
Пръждосвайте се оттук! Веднага!
Това ли беше? - Да. - Благодаря.
Слушайте сега...
Клод е влюбен и любимата му е сред вас.
Той иска да поседи и да я погледа - само 5 минутки.
Да запечата нейния образ,
за да бъде пред очите му, докато се бие в джунглите.
Кажете, много ли иска?
Правя го за теб, приятелю! Нали това искаш?
Шийла, може ли Клод да те погледа 5 минутки, преди да си тръгнем?
Какво нахалство имате, млади човече!
<Имам си живот, майко,>
<имам и смях, сестро,>
<имам свобода, братко,>
<имам хубави мигове, човече!>
<Имам щур характер, дъще,>
<и чар неотразим, о, братовчедке,>
<имам главобол и зъбобол,>
<моменти лоши - също като вас!>
<Имам си коса, глава и ум,> <уши, очи и нос си имам,>
<уста, и зъби, и език,> <брадичка, врат, гърди,>
<сърце, душа и гръб> <и задник имам си дори!>
<Ръце, и пръсти, и крака,>
<и черен дроб, и кръв си имам!>
Клод Буковски, Джордж Бъргър,
Лафайет Джонсън, Джийн Райън, Вуф Дашунд.
Съдът ще произнесе присъда срещу всеки от вас.
Осъждам ви на 30 дни общественополезен труд
или глоба от 50 долара.
Г-н съдия, мисля, че не разбирате...
Ние нямаме пари.
Тогава не мога да ви помогна.
Г-н съдия... - Кажете.
Ако някой от нас има пари? - Кой по-точно?
Аз.
Тогава си платете глобата.
Идете при чиновника.
Извинете ме. - Буковски...
Пишете "Джордж Бъргър". - Не, Буковски!
Клод, чуй ме. Нека аз да изляза. Ще намеря пари и ще ви измъкна.
Татко ми даде тези пари в случай че загазя.
А сега съм загазил. - Само така можем да се измъкнем!
Парите са мои. Ще изляза аз.
Не ми ли вярваш? - Разбира се, че не!
Не ставай глупав.
Откъде ще намериш пари? Тук не познаваш никого!
Откъде ще вземеш пари?
Няма и да търси. Ще ни остави да си изгнием тук.
Мога да се обадя... - На кого? На майка ми?!
Дано знаеш какво правиш. - Наистина, Джордж.
Този пък кой е?
Извинете, пречите ни. - Моля?
Бихте ли се отместили? - Разбира се.
Здрасти.
Помниш ли ме? - Да.
Качвай се.
Тръгнали сме на училище... - Добре де, влизай.
Какво искате?
Чакай, какво правиш!
За какъв се мислиш! Не можеш да караш колата!
Само аз и татко имаме застраховка за шофиране!
Трябват ми мангизи. 250 долара, и то веднага.
Значи искаш пари! - Имате ли? - Не!
Слушай, нямаме време. Трябва да вървим на училище.
Моля те, спри колата и ме остави да шофирам.
Шийла!
Какво да направя? - Кажи му да спре!
Спри!
Приятелите ми са в ареста. Поискайте пари от баща си.
Да поискаме от баща ми? Как ли пък не!
Той ни забърка, нека той да ни измъкне.
Той ли те накара да танцуваш по масата?
Завий наляво.
Съвсем си откачил! - Трябва да плати, за да ги пуснат!
Няма да стане. Той дори не ми дава кредитна карта.
Стига бе! - Завий наляво, чу ли!
Завий! Пропусна го!
Какво пропуснах? - Училището!
Ужасно съжалявам.
Добре, ще ти помогнем. Ще опитаме да намерим пари.
Спри колата и ме остави да шофирам.
Кога? - Веднага след училище.
В 4 часа добре ли е? Ще ти ги донесем в 4.
Това ми е другият проблем. - Кое?
Че само ме лъжеш.
Ти няма да помолиш баща си, а брат ти само ме лъже.
Тогава какво правя тук?
Не, не, не!
А мъжете? - Какво имате предвид?
Привличат ли ви сексуално?
Питате дали съм хомосексуалист? - Да.
Е, не бих изритал Мик Джагър от леглото си...
Но не съм хомосексуалист.
Тогава ми обяснете - защо отказвате да се подстрижете?
<Попита ме и тя защо>
<с коса тъй дълга се развявам...>
<И през деня, и през нощта>
<страшилище за младежта!>
<Космат съм и отгоре и отдолу,> <не питайте защо - не зная!>
<Не е заради липса на пари,> <или за да съм като рокзвезда.>
<О, скъпа...>
<Обичам дългата коса -> <блестяща, лъскава, красива,>
<да се разхождам с руса грива> <до раменете и по-дълга!>
<Навсякъде да я развявам> <косата буйна, непокорна!>
<Ще си я пускам и показвам,> <щом Бог ме е дарил със нея.>
<От вятъра да се развява,> <в дърветата да се заплита,>
<бълхите ми да приютява!>
<Да бъде кошер за пчелите> <гнездо за птички лекокрили.>
<Не мога да опиша с думи> <косата си великолепна!>
<Ще си я пускам и показвам,> <щом Бог ме е дарил със нея.>
<Да бъде дълга, права,> <къдрава, чуплива>
<сплъстена, рошава и мазна,> <въшлива, лъскава, блестяща>
<на плитки,> <със мъниста и със перли,>
<с цветя, с конфети, с панделки> <дори спагети ще сплета във нея!>
<Кажи - ти виждаш ли очите ми?>
<Ако ги виждаш,> <то косата ми е твърде къса!>
<Ще си я пусна чак дотук,> <чак докъдето спре сама.>
<Ще зяпнат всички във почуда,> <щом видят ме във мойта тога>
<от руса, бляскава коса -> <тъй както сам Исус я носил!>
<Мария е харесвала сина си. Защо> <не ме харесва тъй и мойта майка?>
Дани ти праща много поздрави.
Втора година учи за зъболекар и излиза с едно прекрасно момиче.
Яж, има много майонеза - както го обичаш.
Вкусно е! - Ще го изям.
Дай си панталоните да ги изпера.
Защо? - Виждат ми се мръсни.
Не са мръсни. - Ще стане за нула време...
Не, нищо им няма на панталоните! Е, татко, какво ще кажеш?
Какво да каже? - Нищо, мамо.
Татко?
Щом искаш пари, намери си работа. - За какво са ти пари?
Просто ми трябват. - Коя е тя?
Коя? - Момичето.
Няма никакво момиче! - Кажи ни, ще те разберем.
Просто ми трябват пари!
Тогава ни кажи истината! - Каква истина?
Идваш си само като сгазиш лука! Изкъпи се, подстрижи се!
Ако се подстрижеш, ще ти дам пари.
Поне веднъж ни зарадвай с нещо! - Значи да се подстрижа, а?!
Дай си панталоните! - Защо?! Чисти са, за бога!
Колко ти трябват?
Белите пращат черните да се бият с жълтите,
за да защитават земята, отнета от червенокожите!
<Метрото Линдън Джонсън взел,>
<и към Четвърта улица поел.>
<Когато стигнал там -> <какво видял?>
< Хитрецът Никсън> <друса се с прашеца бял!>
Бъргър! Бъргър!
Здрасти, как си? - Добре, а ти?
Чудесно! - Най-напред...
Искам да ти се извиня заради Стивън.
Той просто е още малък и не разбира.
Слушай... Питах се... Искаш ли да се ожениш?
Какво? - Искаш ли да се ожениш?
За кого? - За мен.
Защото си мислех... Нали ще имам дете...
Ако си женен, няма да те вземат в армията.
Не вземат женени мъже, които ще стават бащи.
<Като хромирани гранати> <в доспехи звукови облечени>
<ний електронна песен пеем> <сред кабелите на Медуза.>
<Промиват мозъка ти, оковават те> <и тъпчат те с масмедии отвред.>
<Във този електронен век> <аз пея електронен блус...>
Ти, Шийла Франклин,
взимаш ли този мъж
за свой законен съпруг?
Да.
А ти, Клод Хупър Буковски,
взимаш ли тази жена
за своя законна съпруга?
Да.
Обявявам ви за съпруг и съпруга!
<Любов! Любов! Любов!>
<Избягай ти далеч, далеч!>
<На пътешествие тръгни!>
<Надрусай се,> <шегувай се, посмей се!>
<Избягай ти далеч, далеч!> <На пътешествие тръгни!>
<Летим във розовите облаци,> <надрусани с онуй... нали го знаеш?>
<Марихуана - хуана - хуана...>
<Цветя, мъниста, свобода!>
<Мъниста, щастие, цветя!>
Клод!
Клоди!
Клод!
Клод Буковски!
Бъргър!
Ето го там.
Добре ли си? Какво ти е?
Къде бяхте?
Къде сме били! Ти къде беше?
Гледах водата. - Я да ти видя очите.
Майчице! Истински черни дупки!
Виж какво небе, какви звезди...
Вижте, падаща звезда!
Бързо си пожелайте нещо!
Бъргър?
Ще ме изпратиш ли до вкъщи? - Това е последната вечер на Клод!
Нали, Клоди? - Ще правите ли нещо?
Да, ще правим.
И какво? - Каквото поиска Клод.
Какво ти се иска, Клод?
Да изпратя Шийла.
Тя е твоя. Приятно прекарване.
Аз само ще я изпратя... - И все пак - приятно прекарване!
Хайде, Джийни.
Хайде де!
Сваляй дрехите и влизай!
Искаш ли да се прибираш?
Виж, Клод, ти само ще ме изпратиш, нали?
Да. - Знаеш какво имам предвид.
Само ще те изпратя.
Защото нищо няма да се случи. - Знам. Само ще те изпратя.
Не, не, по-добре да се прибера сама.
Не, ще те изпратя.
Не искам да ме изпращаш. - Защо?
Не съм длъжна да ти обяснявам всичко, нали?
Идвай, Клод! Хайде!
Водата е мръсна.
Извинявай... Не исках да се държа като...
Много съжалявам. Не исках да те разстроя.
Просто понякога съм толкова... - Разбирам.
Сърдиш ми се, нали? Виждам, че ми се сърдиш. Аз съм виновна.
Просто си помислих... Нали утре заминаваш?
Да. - И си казах: "Има ли смисъл?"
Значи ако не заминавах, щеше да е различно?
Може би.
Може и да не замина. - Сигурно! И искаш да ти повярвам?
Говоря сериозно. - Я стига! Не ти вярвам.
Ей...
Къде изчезнаха другите? - Тук са. Джийни е още тук.
А къде са ни дрехите?
Къде ги отнесоха?
Много смешно!
Държите се като деца! - Аз нямам нищо общо с това.
Няма страшно, те ще...
Бъргър!
Шийла!
Такси!
Чакай, не си отивай! - Ето ти дрехите!
Какво стана бе, човек?
Защо го направи? - За майтап!
Майтап значи. - Съжалявам.
Отде да знам, че ще хукне гола!
Знаем къде живее, утре ще й занесем дрехите.
Утре няма да съм тук! - Ти сериозно ли ще ходиш войник?
Не е твоя работа. - Напротив, моя е!
Искаш да си герой с автомат? Мъжага в униформа? Това ли искаш?
Не мога да ти кажа. - Защо? Ето ме, довери ми се!
Мисля, че си просто смешен.
Така е, смешен съм. Нелепо смешен! Истински клоун!
Не искам да убивам жени и деца!
Ти си остани смешен, а аз ще постъпя както е редно.
И за кого го правиш? - За вас!
Я стига! Не го прави заради мен,
защото аз не бих го направил заради теб!
Дайте ми дрехите.
Как ще се прибере вкъщи без дрехи и пари?
Занеси й ги. - Аз ли?
Нали това искаше?
И твърдиш, че аз съм бил смешен!
<Къде да ида?> <Ще следвам реката.>
<Къде да ида?> <Чайките ще следвам.>
<Как да открия онзи,> <който ще ми каже>
<защо живея и защо умирам?>
<Къде да ида?> <Ще следвам децата.>
<След техните усмивки ще вървя.>
<Дали ще видя отговора> <в милите им личица?>
<Ще разбера ли> <защо живея и защо умирам?>
<Ще следвам песента на вятъра,> <и грохота на бурята,>
<неоновите блясъци> <във погледа на влюбените.>
<В мизерията и в разкоша,>
<в града, където истината чака.>
<Къде да ида?> <Ще следвам сърцето си.>
<Къде да ида?> <Ръката си ще следвам.>
<Къде ли ще ме отведат> <и ще открия ли все някога>
<защо живея и защо умирам аз?>
Следващият!
Удроу Шелдън? - Тук, сър!
Съблечи се.
Удроу, и чорапите!
Удроу!
Проблем ли имаш с чорапите? - Не, сър!
Тогава ги свали!
Сержант!
Следващият!
<Черните момчета са тъй сладки> <с вкус на течен шоколад са те.>
< Устните им лепнат като мед,> <изтръпвам при вида на тез мъже!>
<Когато за любов настане ред,> <обичам аз какаов сладолед!>
<Подложих се веднъж и на диета> <сладкиши никакви, почивка пълна.>
<Ала безумна мъка ме погълна>
<по тези шоколадови мъжлета!>
<Черните момчета са питателни...>
<Те изпълват ме открай докрай.>
<Толкова са сладки, обаятелни...> <- Че стомахът ми ликува, знай!>
<Когато за любов настане ред,> <обичам аз какаов сладолед!>
<Черни... черни... черни...> <Момчета!>
Следващият!
<Белите момчета са красиви,> <като мляко гладки и свенливи.>
<Косата им - атлазена коприна,> <изящни като майсторска картина.>
<За белите момчета щом се сетя,> <бленувам часове наред в захлас.>
<Ако докоснат ме по раменете,> <примирам от блаженство сладко аз!>
<За мойта майка женчовци са те,> <ала за мен са вихрени коне.>
<Баща ми казва: "По-далеч от тях!"> <Но как да устоя на този грях?>
<Ах, готини са тез момчета> <корави, яки, расови мъжлета.>
<Изправят ли се те пред мен,> <- ... са за душата ми мехлем!>
<Момчета бели, тъй сте секси> <високи, стройни, с устрем нов.>
<Обичам дрехи маскировъчни> <и таз машина за любов!>
<Брат ми ги нарича недодялани,> <ала за мен от мрамор са издялани!>
<Баща ми все повтаря: "Не, не, не!"> <Ала за мен са истински мъже!>
<Тъй симпатични сте, момчета бели,> <момичешката красота сте взели.>
<Копнея да прокарам пръсти страстни...>
<... през къдрите ви > <руси и прекрасни.>
<Аз пожелавам си високо...> <- ... стройно.>
<Готино...> <- ... и сочно беличко момче!>
<Заключени врати...>
<И щори спуснати...>
<Приглушено осветление...>
<Огън във душата ми гори...>
<А тялото ми...>
<Тялото ми...>
<Във космоса се носи мойто тяло.>
<Душата ми във орбита кръжи,> <лице в лице със Бога се изправям.>
<И плавам> <в безвъздушното пространство>
<въртя се и отскачам тук и там...>
<От град Марихуана до звездите>
<и от звездите> <до градчето лунно...>
<Тъй пухкави са облаците бели> <из космоса безгрижно са летели.>
<Тъй гладка кожа, мила, имаш ти,> <лице сияйно, предани очи.>
<Как дръзват те> <да сложат край на тази хубост?>
<Как дръзват те> <да сложат край на тази хубост!>
<И да ни мачкат под ботуша черен,> <да ни погребват в сажди мръсни.>
<Наш дълг било, ни казват> <и ни изпращат на война.>
<И гмурвайки се в този ад,> <ний чувствата си преоткриваме.>
<И ставаме отново хора.>
<Във космоса мирът намира смисъл.>
<Не може да се скрие> <на живота хубостта!>
<Очите ни са веч отворени!> <Прогледнахме! Слепци не сме!>
<Широко са отворени очите ни!>
Бъргър!
Здрасти! Как я караш?
Добре.
Къде е той?
В Невада?!
Аз... мислех да му пиша...
Какво да му напиша? - Може ли аз да кажа?
Пиши му, че Джийни му праща много поздрави!
Значи ще му пишеш?
Защо не дойдеш с нас?
Къде отивате? - В Невада.
Наистина ли?
Винаги ли си толкова несериозен? - Винаги съм сериозен.
Кога тръгваме? - Щом Шийла се приготви.
Не мога просто ей така да тръгна за Невада!
Е, да. Тогава довиждане.
Чакай малко!
Как ще стигнем дотам? - С кола.
Ти нямаш кола. - Ще намеря.
Лафайет!
И откъде ще намериш кола?
Какво си ме зяпнал?
Коя е тази? - Какво правиш тук? Ела!
Добре де, чух!
Питам те коя е тази жена?
Да не сте приятелка на Лафайет? - Вече не съм Лафайет. Остави я!
Какво си направил с косата си? - Няма значение. Връщай се вкъщи!
Това дете от него ли е?
Казах ти, не я закачай. - Твое ли е детето?
Няма да ме разбереш.
Как така? Твое ли е или не? - Що за въпрос!
Може да е, може и да не е! - Какво?
Нали ти казах - ти нищо не разбираш!
Всичко разбирам! Обясни ми!
Разбираш ли какво е космическо съзнание? За това ти говоря!
Аз пък ти говоря за твоя син - Лафайет Младши.
Искам да знам и това дете ли е твое.
Няма значение, жено. Тръгвай!
Къде? - На автобуса и право вкъщи!
Не искам да си ходя!
Отиваш си и нито дума повече!
Искам да остана с теб. - Не може!
Защо? - Защото казах, че не може!
Виж... Приятелят ни е в беда и трябва да му помогнем.
Просто се върни у дома.
Щом трябва, помогни, Лафайет. - По дяволите, не съм ти Лафайет!
<Как може> <толкоз безсърдечни да са хората?>
<Как може тъй жестоки да са те?>
<Лесно е да си студен,>
<лесно е да си от камък.>
<Как може хората сърце да нямат?>
<Ти знаеш, че обичам те безмерно!>
<Тъй лесно е да бъдеш горд...>
<Тъй лесно е да казваш "Не!">
<Особено е лесно за онези,> <които грижат се за непознатите,>
<не им е безразлично злото> <и социалната несправедливост.>
<Но помощта си ти предлагаш> <единствено на непознати хора.>
<А на приятеля, изпаднал във беда?>
<Аз имам нужда от приятел.>
<Как може> <толкоз безсърдечни да са хората?>
<Как може да обръщат гръб> <на собствените си приятели?>
<Тъй лесно е ръка да подадеш>
<на странника, изпаднал в нужда...>
Здравей, Стив. - Здравей.
Ще излезеш ли за малко от колата? - Не.
Искам само да поговорим. - Добре, говори.
Искам да поговорим навън.
Не ми се говори с теб.
Спокойно, аз ще се оправя.
Е, добре. Какво искаш?
Ключовете. - Не!
Какво правите! - Спокойно, Стив.
Вземате колата? - Само за няколко дни.
Ще дойдеш ли? - Не!
Шийла, излез от колата!
Шийла!
Не си блъскам много ума над това кой е бащата.
Все ми е едно. И двамата са красиви, нали?
Как може да не те е грижа?
Щом жената е бременна, трябва поне да знае кой е бащата!
Признавам, имам такава дилема, но тя скоро ще бъде разрешена.
Не е станало нищо страшно. Не е като световна война.
Защо се възмущаваш толкова?
Защото аз се влюбих в него, имаме дете и щяхме да се женим!
А ти ни пречиш! - Не ви преча.
Ти просто не разбираш.
Случи се нещо прекрасно и всички сме много щастливи.
Би било чудесно, ако можеше и ти да се радваш на това.
Ти си луда. - Всички сме луди.
Хайде да бъдем приятелки. - Не искам!
Хайде!
Рота! Мирно!
Свободно!
Ако можехте да застанете на моето място
и да видите онова, което виждам аз,
щяхте да знаете какво е да се гордееш с родината си.
Армията на САЩ е най-великата бойна машина в света!
След няколко дни вие, войници, ще заминете на хиляди мили от дома
и ще отнесете със себе си част от това величие.
Искам да носите това величие и по време на отпуската си!
Сержант!
Изключете това нещо!
<Разкъсани от метални експлозии,>
<заплетени в бодлива тел,>
<от взривовете оглушали,>
<нанизани на байонети,>
<потръпваща, раздрана плът...>
<Безстрастни електронни данни...>
<Със черни униформи, босоноги,> <със карабини стари във ръка>
<с изпратени по поща пушки>
<прострелват сгърчените мускули...>
<Двеста петдесет и шест>
<виетнамци взети в плен.>
<Двеста петдесет и шест>
<виетнамци взети в плен.>
<От гетото сме ний извлечени> <във мръсната война въвлечени.>
<Три - пет - нула - нула...>
<Оръжията насочи,> <убивай без да мислиш ти!>
<Виж как армейските колони> <поемат пътя към дома...>
Рота! Мирно!
Сега чувате ли ме всички?
<Здравейте, звезди!> <Привет от Земята!>
<Блещукате си вий над нас,> <а ний блещукаме под вас.>
<Здравейте, милички звезди!> <На път отново ни зовете.>
<А аз и моята любов> <безгрижно пеем в утринта...>
Кажете, моля? - Искаме да влезем.
Вдигнати сме по тревога. Достъпът на цивилни е забранен.
Ние сме приятели на един войник. Редник Клод Буковски. Нисичък, рус.
Не го познавам. Обърнете колата и напуснете поста ми.
Ако няма друго - вървете си.
Не искаме да създаваме проблеми... - Обърнете колата.
Ще се обадя... - Оттук не може. Обърнете!
Нали казахте, че ще ни помогнете? - Ще ви помогна да си тръгнете!
Не разбирате ли... - Вожде, обръщай и се пръждосвай!
Ясно ли се изразих? Обръщай и изчезвай от поста ми!
Не разбираш... - Не, ти не разбираш!
Пътували сме пет дена! Искам да видя приятеля си за два часа!
Казах ти да се разкараш! Обръщай, за да не обърна дебелия край!
Благодаря. Приятен ден.
Как се казваш?
Как ти е името? - Джордж.
А твоето? - Шийла.
Съпругът ти в базата ли е? - Не съм омъжена.
Дошла съм да видя брат си.
Чакай, чакай малко. Този път ще го направя.
Добре се справих, нали? Ще опитам пак.
И двамата ще направим колелце -
да видим дали ще можеш да вплетеш твоето във моето.
Много добре!
Къде ти е колата? - Сигурно някъде там.
Мили боже!
Хайде да спрем ей там.
Спри колата. Ето тук. Рота, стой!
Свободен си!
Свободен?
Ах ти, сладурано!
Ела, захарчето ми!
Това е моята шапка!
Какво правиш!
Върни се! - Чао, сладур!
Върнете се!
Как изглеждам?
Много си автентичен.
Мирно!
Буковски!
Аз, сержант! - Размърдай се!
На бегом, войнико! - Тъй вярно, сержант!
"На бегом, войнико!"
Скачай в колата! Задник ли си, войнико?
Не, сержант! - Аз обаче съм!
Как си бе, пич!
Стой в колата. - Какво правиш?
Какво правиш?
Влизай в багажника. Хайде, по-бързо!
Защо?
Устроили сме ти голям пикник в пустинята, всички те чакат!
Базата е вдигната по тревога, Ако ме пипнат, свършено е с мен.
Ще те върнем за вечерната проверка. - Не мога!
Как така не можеш? Изминахме 3000 км, за да те видим!
Довери ми се, всичко съм обмислил.
Да не мислиш, че не ми се идва? - Щом ти се идва - в багажника!
Да, но...
Не мога да повярвам, че сте тук! Да биете толкова път!
Не е за вярване. Много съм ви благодарен, че дойдохте.
Не мога да ти опиша колко...
Не ми описвай, а ела с нас!
Не разбираш ли? Това не е игра.
И какво да им кажа?
И Шийла ли е с вас?
Да. - А Джийни?
Всички са тук, приятелю!
Как е Шийла?
Как е тя?
Какво правиш?
Сваляй си дрехите.
По-живо!
Клод!
Клаудио! - Все пак успя да дойдеш!
Мир-но!
Свободно! Обаждайте се, щом си чуете името.
Карпоул! - Тук, сър!
Буковски! - Тук, сър!
Слушайте ме внимателно, войници.
От щаба съобщиха, че заминаваме за Виетнам.
Съберете снаряжението, стегнете си мешките - и на червената линия!
Сержант! Имате три минути! Действайте! Живо!
Шавайте! Пригответе снаряжението! Живо, войници!
Бързо, бързо, действайте!
Застанете на червената линия! Стегнете си мешките!
Какво ти става, бе? Не чу ли капитана? Стягай си снаряжението!
Каската, пистолета! По-експедитивно!
Обличай куртката! Живо, казах!
Какво ви става на вас двамата? Май не ви се тръгва, а?
И на мен не ми се ще, но всички трябва да вървим!
На червената линия, войнико!
Какво чакаш, бе?! Обличай дъждобрана! Слагай качулката!
Мешката на червената линия! Отиваме на война!
По-живо! Мърдайте!
Щом извикам името ви, отговаряте, излизате и се качвате на камиона!
Карпоул! - Тук, сър!
Буковски!
Измъкни си главата от задника! Тръгвай! Насам, войнико! Мърдай!
Къде тръгна? Какво ти става, бе? Слагай мешката в камиона!
Онзи там! Шавай! Качвай се в него! Веднага!
<Изплашени се гледаме,> <останали без дъх.>
<И маршируваме напред,> <пристегнати във зимните шинели.>
<Като лабораторни мишки> <пред погледа на вехнещата нация.>
<Мечтите ни хартиени на пепел са> <и слушаме ний новите лъжи.>
<В съзнанието ни звучи> <мелодия самотна, тъжна...>
<Отнякъде в душите плахи> <избликва порив величав.>
<Какво ли носи ни животът?>
<Аз виждах бъдещето си> <във филмите за космоса...>
<Мълчанието тихо ми нашепва,>
<че туй напразни са били мечти...> <И всичко става ми пределно ясно.>
<Манчестър, в далечна Англия.>
<Манчестър, в далечна Англия,> <отвъд Атлантика безбрежен...>
<И гений съм аз гениален.>
<И вярвам аз във Бог...>
<Дано и Бог във мене вярва!>
<Във мен,> <във Клод - това съм аз!>
Бъргър!
Бъргър...
<И песни леем ний космически> <на цитра с паяжинни струни.>
<Животът е около теб и в теб...>
ДЖОРДЖ БЪРГЪР Загинал във Виетнам
<Аз моля ви, пуснете в мрака>
<поне едничък лъч надежда!>
<И нека слънцето да свети!> <Да има светлина навеки!>
С участието на: ДЖОН САВИДЖ - Клод
ТРИЙТ УИЛЯМС - Бъргър
БЕВЪРЛИ Д'АНДЖЕЛО - Шийла
АНИ ГОЛДЪН - Джийни
ДОРСИ РАЙТ - Хъд
ДОН ДАКЪС - Вуф
и ЧЕРИЛ БАРНС - годеницата на Хъд
Превод и субтитри ЖИВКО ТОДОРОВ
Редактор КАТЕРИНА БЪРЗЕВА