В ЗЕНИТА НА СЛАВАТА СИ РИМСКАТА ИМПЕРИЯ БЕ ОБШИРНА,
ПРОСТИРАЙКИ СЕ ОТ АФРИКАНСКИТЕ ПУСТИНИ
ДО ГРАНИЦИТЕ НА СЕВЕРНА АНГЛИЯ.
ПОВЕЧЕ ОТ ЧЕТВЪРТ ОТ НАСЕЛЕНИЕТО НА СВЕТА ЖИВЕЕШЕ И УМИРАШЕ
ПОД ВЛАДИЧЕСТВОТО НА ЦЕЗАРИТЕ.
ПРЕЗ ЗИМАТА НА 180 Г. СЛ. ХР. 1 2-ГОДИШНАТА КАМПАНИЯ
НА ИМПЕРАТОРА МАРК АВРЕЛИЙ СРЕЩУ ВАРВАРСКИТЕ ПЛЕМЕНА В ГЕРМАНИЯ
НАБЛИЖАВАШЕ КРАЯ СИ.
ЕДНО ПОСЛЕДНО ПРЕПЯТСТВИЕ СТОЕШЕ ПРЕД ПОБЕДАТА НА РИМ
И НАДЕЖДАТА ЗА МИР ИЗ ЦЯЛАТА ИМПЕРИЯ.
ГЕРМАНИЯ
Господине.
Г-н генерал.
Господине.
Мършави и гладни.
-Все още нищо? -Нищичко.
-Колко време го няма вече? -Близо два часа.
Ще се бият ли, господине?
Скоро ще узнаем.
Редник, наредих ти да преместиш катапултите напред.
-Извън обсега са. -Обсегът е наред.
-Опасността за кавалерията... -Е приемлива. Нали?
Те казват не.
Хората би трябвало да знаят, когато са покорени.
Ти би ли разбрал, Квинт?
А аз?
Сила и чест.
Като дам знак, смажете ги.
Заредете катапултите.
Пехота, строй се за настъпление.
-Стрелците готови. -Стрелци!
Стрела на тетивата!
Fratres!
Максим!
След три седмици ще прибирам реколтата.
Представи си къде ще бъдеш, и ще се сбъдне.
Не разваляйте строя! Стойте до мен!
Ако се окажете сами,
яздейки из зелени поля, с лице обляно от слънцето,
не се безпокойте.
Означава, че сте в Елисейските полета и сте вече мъртви!
Братя,
това, което правим приживе,
отеква във вечността.
Дърпай!
Катапултите са в готовност, господине!
Стрелци, палете!
Палете!
Стрелци, обтегнете!
Пускайте!
Мъже, готови!
Не разваляйте строя!
Пускайте!
Заредете!
Не разваляйте строя!
-Обтегнете! -Пускайте!
Не се отделяйте от мен!
Roma victor!
ПРЕТОРИЯ ХIV
Мислиш ли, че наистина умира?
От десет години все умира.
Не би ни повикал, ако наистина не умираше.
Може просто да му липсваме.
Ами сенаторите? Не би ги събрал, ако...
Мир, Комод.
От две седмици пътуваме, главата ме боли от интригите ти.
Вече е взел решение и ще го обяви.
Ще избере мен.
Първата ми работа е
да го почета с игри, достойни за него.
Засега моята първа работа е да взема една гореща баня.
Ваше височество?
Май пристигнахме, господине.
-Господарю. -Къде е императорът?
На фронта е, господарю. Вече деветнайсет дни.
Ранените все още пристигат.
Коня ми.
Господарю.
Целувка?
Отново доказа храбростта си, Максим.
Да се надяваме, че ще е за последен път.
Няма вече с кого да се бием.
Винаги ще се намери някой, с когото да се бием.
Как да възнаградя най-добрия римски генерал?
Пусни ме да си ида у дома.
У дома.
Отдават ти чест, цезаре.
За теб е, Максим. На теб отдават чест.
Пропуснах ли я? Пропуснах ли битката?
Пропусна войната.
Татко, поздравления.
Ще принеса в жертва сто бика за победата ти.
Задръж си биковете.
Почети Максим. Той спечели битката.
-Г-н генерал. -Ваше височество.
Рим те приветства, а аз те прегръщам като роден брат.
Много време измина, стари приятелю.
Ваше височество.
Заповядай, татко. Хвани се за ръката ми.
Мисля, че е време да се оттегля.
Дотук беше славата на Рим.
Великолепна битка.
Генерале. Още ли си жив?
-Още съм жив. -Боговете имат чувство за хумор.
-Боговете очевидно те обичат. -Валерий.
Пак към казармата ли, генерале, или към Рим?
Към дома. При жена ми, сина ми и реколтата.
Максим земеделецът. Все ми е трудно да си го представя.
Знаеш ли, че калта се чисти по-лесно от кръвта.
-Ето го и него. -Ваше височество.
Сенатор Гай, сенатор Фалкон.
Внимавай с Гай. Като ти ги заговори едни такива медени,
ще се събудиш един ден и само ''Република'' ще можеш да казваш.
А защо не? Рим бе основан като република.
Да, а в една република сенатът притежава властта.
Но естествено сенатор Гай изобщо не мисли за това.
На какво мнение си, генерале? Император или сенат?
Предимството на войника е, че може да гледа врага право в очите.
С една армия зад теб, можеш да стигнеш далеч в политиката.
Предупредих ви. А сега ще ви спася. Сенатори.
Максим.
Ще ми трябват добри мъже като теб.
Как мога да ви бъда полезен, Ваше височество?
Ти си човек, който умее да командва.
Един заповядва, другите се подчиняват и битката е спечелена.
Но тези сенатори само се карат, сплетничат, ласкаят и се мамят.
Максим, приятелю, трябва да спасим Рим от политиците.
Мога ли да разчитам на теб, когато настъпи моментът?
Когато баща ви ме освободи, смятам да се завърна у дома.
У дома? Никой не го заслужава повече от теб.
Но не свиквай с удобствата. Скоро мога да те извикам отново.
Люсила е тук. Знаеше ли?
Тя не те е забравила.
А сега ти си великият мъж.
Ако само се беше родила мъж,
какъв цезар щеше да станеш.
Татко.
Щеше да бъдеш силна.
Но дали щеше да бъдеш справедлива?
Щях да бъда такава, каквато ме възпиташе.
Как беше пътуването?
Дълго. Неудобно. Защо ме повика?
Имам нужда от твоята помощ. За брат ти.
Разбира се.
Той те обича. Винаги те е обичал.
И сега
ще има нужда от теб повече от всякога.
Стига с тази политика.
Да се преструваме, че ти си любяща дъщеря,
а аз добър баща.
Приятна измислица, нали?
Добро утро.
Имам нужда от три коня.
Две! Три!
Четири!
Едно! Две!
Викал си ме, цезарю?
-Цезарю? -Кажи ми отново, Максим.
Защо сме тук?
За славата на империята, господарю.
Да.
Да, помня.
Видя ли тази карта, Максим?
Това е светът, който аз създадох.
От 25 години
покорявам, проливам кръв, разширявам империята.
Откакто станах цезар, съм живял само четири години без война.
Четири мирни години от 20.
И за какво?
Аз донесох меча. Нищо повече.
Цезарю, твоят живот...
Моля те, не се обръщай към мен така.
Ела. Моля те.
Ела, седни.
Хайде да си поговорим двамата
простичко, по мъжки.
Добре, Максим,
говори.
Пет хиляди от войниците ми са навън в ледената кал.
Три хиляди от тях са ранени. Две хиляди никога не ще си тръгнат оттук.
Не мога да повярвам, че се биха и умряха за нищо.
А в какво вярваш?
Те се бориха за теб и за Рим.
А какво е Рим?
Аз съм видял останалия свят.
Той е брутален, жесток и тъмен. Рим е светлината.
И въпреки това, ти никога не си бил там.
Не си видял в какво се е превърнал той.
Аз умирам, Максим.
Когато човек види края си,
иска да знае, че животът му е имал смисъл.
Как ще произнася светът името ми през бъдните години?
Ще съм известен като философ?
Като войн?
Като тиранин?
Или ще съм императорът, който възвърна на Рим всичкия блясък?
Веднъж имаше една мечта, наречена Рим.
Човек можеше само да я прошепне.
И дума повече, и щеше да изчезне,
толкова беше крехка.
И се боя, че няма да преживее зимата.
Максим,
нека сега да си пошепнем
заедно, ти и аз.
Ти имаш син.
Разкажи ми за дома си.
Домът ми е по хълмовете над Трухило.
Много е скромен.
Розови камъни, които слънцето затопля.
Градина, която ухае на билки през деня
и на жасмин вечерта.
Зад портата расте една огромна топола.
Смокини, ябълки, круши.
А почвата е черна, Марк. Черна като косата на жена ми.
Лозя по южните склонове, маслини на север.
Диви кончета играят наблизо. Закачат сина ми.
Той иска да е едно от тях.
Кога последно си беше у дома?
Преди две години, 264 дни и тази сутрин.
Завиждам ти, Максим. Хубав дом.
Заслужава си да се биеш за него.
Има още едно задължение,
което искам да изпълниш, преди да си отидеш у дома.
Какво ще заповядаш да направя, цезарю?
Искам да станеш закрилникът на Рим след смъртта ми.
Ще те упълномощя с единствената цел
да върнеш властта обратно на римския народ
и да сложиш край на корупцията, която го осакати.
Ще приемеш ли голямата чест, която ти предлагам?
От цялото си сърце, не.
Максим,
ето защо трябва да си ти този човек.
Нужен е някой префект или сенатор,
някой, който познава града и разбира политиката му.
Но ти не си корумпиран от политиката му.
-Ами Комод? -Комод не е морален човек.
Знаеш го още от младини.
Комод не може да управлява.
Той не трябва да управлява.
Ти си синът, който трябваше да имам.
Комод ще приеме решението ми.
Той знае, че армията ти има доверие.
Трябва да помисля, господарю.
Да.
До залез слънце надявам се да си се съгласил.
А сега прегърни ме като роден син.
И донеси на стареца още едно одеяло.
-Ти си любимецът на баща ми сега. -Господарке.
-Не винаги беше така. -Много неща се променят.
Много неща. Но не всичко.
Максим, стой.
Нека да видя лицето ти.
-Изглеждаш разстроен. -Загубих много хора.
Какво искаше баща ми от теб?
Да ми пожелае всичко хубаво, преди да си тръгна за дома.
Лъжеш.
Винаги познавам, когато лъжеш, защото не умееш да лъжеш.
-Аз не успях да свикна с това като теб. -Така е.
Но пък и никога не ти се е налагало.
Животът на войника е по-прост.
Или мислиш, че съм безсърдечна?
Мисля, че имаш талант за оцеляване.
Максим, спри.
Нима е толкова ужасно, че се срещаме отново?
Не. У морен съм от битката.
Боли те да видиш баща ми толкова слаб.
Комод очаква, че баща ми ще обяви наследника си в скоро време.
Ще служиш ли на брат ми така, както служи на баща ми?
Аз винаги ще служа на Рим.
Знаеш ли,
все още не забравям да те спомена в молитвите си.
О, да. Аз се моля.
С тъга научих за смъртта на съпруга ти. Оплаках го.
-Благодаря. -Разбрах, че имаш син.
Да. Луций.
Вече е почти осемгодишен.
И моят син е почти на осем години.
Благодаря ти за молитвите.
Деди мои, моля ви за съвет.
Света Майко, извести ме за волята божия за бъдещето ми.
Свети Отец, бди над жена ми и сина ми с изваден меч.
Кажи им, че аз живея, само за да ги прегърна отново.
Дeди мoи, aз ви пoчиmaм
и ще се старая да живея с достойнство, както вие ме научихте.
Цицерон.
Господине.
Не ти ли е трудно да изпълняваш задълженията си?
Понякога правя каквото си искам.
През останалото време правя каквото се налага.
Може и да не успеем да се завърнем у дома.
Готов ли си да изпълниш дълга си в името на Рим?
Да, татко.
Ти няма да бъдеш император.
Кой по-мъдър и стар човек ще заеме мястото ми?
Поверявам властта си на Максим
да я съхранява,
докато сенатът е готов да управлява отново.
Рим отново ще бъде република.
-Максим. -Да.
Разочарова ли те решението ми?
Веднъж ти ми писа,
изброявайки четирите основни добродетели.
Мъдрост,
справедливост,
храброст
и въздържаност.
Още докато ги четях, разбрах, че не притежавам нито един от тях.
Но аз имам други добродетели, татко.
Амбиция.
И тя може да бъде добродетел, когато ни кара да преуспяваме.
Находчивост, смелост.
Може би не на бойното поле, но съществуват и други видове смелост.
Преданост към рода ми
и към теб.
Но ти не спомена нищо от това, което аз притежавам.
Дори и тогава, ти сякаш не искаше да ти бъда син.
Комод,
преувеличаваш.
Взирах се в лицата на боговете,
дано ми подскажат как да ти угодя, как да се гордееш с мен.
Една добра дума,
една силна прегръдка,
да ме притиснеш до сърцето си,
щяха да топлят сърцето ми като слънце за хиляда години.
Какво толкова ненавиждаш у мен?
Комод.
Единственото, което винаги съм искал,
е твоето уважение, цезарю.
-Татко. -Комод.
Недостатъците ти като син означават,
че аз съм лош баща.
Ела.
Татко.
Щях да избия целия свят
само за твоята обич!
Максим, императорът има нужда от теб. Спешно е.
Скърби с мен, братко.
Великият ни баща е мъртъв.
Как почина?
Хирурзите казват, че не е изпитал болка.
Спрял да диша в съня си.
Татко.
Твоят император те моли за предаността ти, Максим.
Поеми ръката ми.
Подавам ти я само веднъж.
Квинт.
Аве, цезар.
Трябва да говоря със сенаторите. Нужен е съветът им.
-Събудете Гай и Фалкон. -Гай и Фалкон.
Меч.
Максим, моля те внимавай. Това не беше благоразумно.
Благоразумно? Императорът беше убит.
Императорът почина от естествена смърт.
-Защо си въоръжен, Квинт? -Стража!
Моля те, не се съпротивлявай, Максим.
Съжалявам. Такава е волята на цезаря.
Яздете до зазоряване
и тогава го екзекутирайте.
Квинт, погледни ме. Погледни ме!
Обещай ми, че ще се грижиш за семейството ми.
Семейството ти ще те посрещне в отвъдното.
На колене.
Свemи omчe, зaкриляй жeнa ми и cинa ми.
Кaжи им, чe aз живeя caмo зa дa ги прeгърнa omнoвo.
Поне ми дай достойна смърт.
Както подобава на войник.
От скрежа понякога острието лепне.
Преторианец!
Пoмниш ли кoгa пocлeднo cи бeшe у вac?
Прeди двe гoдини, 264 дни и maзи cуmрин.
Свemи omчe, зaкриляй жeнa ми и cинa ми c гomoв мeч.
Щe живeя c дocmoйнcmвomo, нa кoemo cи мe нaучил.
Кaжи им, чe aз живeя, зa дa ги прeгърнa omнoвo,
вcичкo другo e прaх и въздух.
Кaжи им, чe aз живeя, caмo зa дa ги прeгърнa omнoвo.
Вcичкo ocmaнaлo e прaх и въздух.
Тате!
Не умирай.
Оmнoвo щe ги видиш.
Нe oщe.
Не. Те ще почистят. Ще видиш.
Не умирай.
Ще те хвърлят на лъвовете.
Те струват повече от нас.
По-добре ли си сега?
Чиста е. Видя ли?
ЗУКХАБАР - РИМСКА ПРОВИНЦИЯ
Проксимон! Стари приятелю.
Всеки ден, когато ти си тук е прекрасен,
но днес е твоят най-щастлив ден.
Жирафите, които ми продаде, не щат да се чифтосват.
Само се разхождат и ядат, и не се чифтосват.
Продаде ми обратни жирафи.
-Искам си назад парите. -В никакъв случай.
-Ще ти предложа специална отстъпка. -За какво?
Видя ли новата ми стока? Ела да видиш.
Някои от тях бият ли се? Скоро имам игри.
Някои ги бива да се бият, други - да умират.
Май на теб ти трябват и от двата вида.
Стани.
Какъв занаят имаш?
Бях ловец.
Купих го от една солна мина в Картаген.
Седни.
Знака на легиона.
-Дезертьор. -Може би. Кой го е грижа?
Той е испанец.
Ще взема шест. За хиляда.
Хиляда? Само нумидиецът струва 2 000.
Тези роби са изгнили.
Така ще е по-пикантно. Чакай!
Ще се спазарим.
Ще ти дам 2 000 и 4 000 за зверовете.
Общо 5000, като за стар приятел.
По-живо! Колко време трябва, за да стигна до собствения си дом?
Аз съм Проксимон.
През следващите дни, последните в жалкия ви живот,
ще ви стана по-близък от гадните ви майки,
които с рев са ви родили на този свят.
Не съм платил сума пари за вас, за да ми правите компания.
Платих ги, за да спечеля от смъртта ви.
И както майките ви са били с вас в началото,
така аз ще бъда с вас в края на живота ви.
А когато умрете, не се съмнявайте в това,
вашият преход ще бъде под вика:
''Гладиатори,
приветствам ви.''
Червено.
Жълто.
Добре.
Червено.
Испанецо.
Достатъчно за сега!
И на него ще му дойде времето.
Следващият.
Испанецо,
защо не се биеш?
Всички трябва да се бием.
Аз не се бия.
Мястото ми не е тук, аз съм писар, пиша думи
и говоря седем езика.
Добре.
Утре ще можеш да крещиш на седем езика.
Може би тъкмо писарят ще получи свободата си.
Свобода?
Какво трябва да направя?
Ще излезеш на арената и ще ме убиеш.
И него,
и нумидиеца,
и дезертьора.
И още 100 отгоре.
И когато ги убиеш всички, ще бъдеш свободен.
Не мога да го направя.
Така ли?
Аз пък мога.
Това знакът на твоите богове ли е?
Това няма ли да предизвика гнева им?
Боговете те обичат.
Червеното е цветът на боговете.
Днес ще ти трябва тяхната помощ.
Проксимон!
Още ли водиш с германеца?
Тълпата обича варварите.
А освен всичко, ме прави богат.
Нумидиецът бил ли се е преди?
Не, за първи път.
А онзи войник?
Той е испанец. Но в боя се държи като евнух.
Залагам 500 сестерции, ако групата на нумидиеца и на испанеца победи.
И 1 000, ако нумидиецът остане жив.
Да не би да искаш да залагам срещу мой човек?
Не е етично.
Какво ще кажеш за 2 000?
Някои от вас си мислят, че няма да се бият,
а други, че не могат да се бият.
Всички казват така, докато не излязат на арената.
Слушайте.
Убивай!
Забий това в плътта на другия.
Това ще ти донесе одобрение и обич.
А и ти,
и ти може би ще започнеш да ги обичаш
заради това.
В края на краищата всички сме смъртни.
За съжаление не можем да избираме кога,
но пък можем да изберем как да посрещнем края си,
за да ни запомнят
като мъже.
Хайде!
Тези отдясно, извадете щитовете!
Тези отляво, извадете мечовете!
Убивай! Убивай!
Окови ги по двойки: червено с жълто.
Следващият!
По-живо!
У зурпатор!
-Махай се! -Никога не ще ни управляваш, Комод!
Влиза в Рим като завоевател. Но какво е завоювал?
Дай му време, Гракх. Млад е още.
Мисля, че много добре би се справил.
Заради Рим, или заради теб самия?
Иди при майка си, Луций. На нея това ще и хареса.
-Луций! -Майко!
Аве, цезар.
Сенатори.
Рим приветства новия си император.
Верните ти поданици те посрещат с добре дошъл.
Благодаря, Фалкон.
А що се отнася до верните поданици, надявам се, че не струваха скъпо.
-Цезарю. -Гракх.
Цял Рим се радва на завръщането ти, цезарю.
Много проблеми изискват вниманието ти.
Тишина, моля! Тишина.
За да се ориентираш, цезарю, сенатът изготви поредица протоколи,
за да се заемем с многобройните проблеми на града,
започвайки с хигиената в гръцкия квартал,
за да победим чумата, която надига глава там.
Така че, ако цезаря...
Нима не виждаш, Гракх?
Точно това е проблемът, нали така?
Баща ми прекарваше всичкото си време в изучаване
на научни и философски книги.
Вечерите си прекарваше в четене на свитъци от сената.
А през цялото това време, народът бе забравен.
Но сенатът е народът, господарю,
избран е от народа, за да говори от негово име.
Съмнявам се, че голяма част от народа яде богато като теб, Гракх,
или има такива прекрасни любовници като теб, Гай.
Мисля, че разбирам собствения си народ.
Може би цезарят тогава ще има добрината да ни поучи,
изхождайки от огромния си опит.
Аз го наричам любов.
Аз съм техният баща. Народът е моето дете.
Аз ще го прегърна и притисна до сърцето си.
Господарю, прегръщал ли си някога умиращ от чума?
Не, но ако отново ме прекъснеш,
ти ще го опиташ.
Сенаторе, брат ми е много уморен.
Дай ми списъка си. Цезарят ще направи това, което Рим изисква.
Господарке, както винаги се подчинявам и на най-малкия ти жест.
Кои са те, за да ме поучават?
Има известна полза от сената, Комод.
Каква полза? Те просто приказват.
Трябва да бъдем само ти и аз, и Рим.
И дума да не става. Винаги е имало сенат.
Рим се е променил.
Необходим е император, за да се управлява една империя.
-Разбира се, но остави на хората... -Илюзиите?
Традиции.
Войната на баща ми срещу варварите.
Той самият го каза - тя нищо не постигна. Но народът го обичаше.
Народът винаги е обичал победите.
Защо? Той не е видял битките.
Какво го интересува него Германия?
Него го интересува величието на Рим.
''Величието на Рим.''
А какво представлява то?
Това е само идея. Величие.
-Величието е видение. -Точно така. Видение.
Нима не разбираш, Люсила?
Аз ще дам на народа идеята за Рим, и заради това ще ме обикне.
Скоро ще забрави скучните поучения на няколко съсухрени старци.
Аз ще дам на народа най-великото видение в живота му.
ГЛАДИАТОРИ - СЕЧ
Бяло и червено вино за вас!
Игри.
Игри в продължение на сто и петдесет дни.
По-умен е отколкото си мислех.
У мен. Цял Рим би му се присмивал,
ако не го бе толкова страх от преторианците.
Страх и удивление. Силна комбинация.
Ти наистина ли мислиш, че хората ще се подлъжат от това?
Аз мисля, че той знае какво представлява Рим. Рим е тълпата.
Покажи им фокуси и ще им отвлечеш вниманието.
Отнеми им свободата и те пак ще те аплодират.
Туптящото сърце на Рим не е мраморът в сената.
То е пясъкът на Колизея.
Той ще им даде смърт
и те ще го обикнат заради това.
Вие само убивате и убивате.
Тълпата не иска касапин, а герой.
Искаме тълпата да продължава да идва.
Не е достатъчно да ги кълцате на парчета, трябва да сте и забавен.
Испанецо.
Забавлявай се!
Нима не ви е забавно?
Нима не сте тук за това?
Испанецът!
Какво искаш?
Момиче?
Момче?
-Викал си ме. -Да, извиках те.
Бива те, испанецо, но не чак толкова.
Би могъл да си велик.
От мен се иска да убивам, и аз убивам. Това е достатъчно.
Това е достатъчно в провинциите, но не и в Рим.
Младият император е уредил поредица от зрелища,
за да почете смъртта на баща си Марк Аврелий.
Това ми си струва смешно,
тъй като именно Марк Аврелий, мъдрият,
всезнаещият Марк Аврелий ни закри.
И след като пет години едва свързвахме двата края
в села гъмжащи от бълхи,
най-накрая се завръщаме там, където ни е мястото:
в Колизея.
О, трябва да видиш Колизея, испанецо.
Петдесет хиляди римляни,
които следят всяко движение на меча ти,
очакващи да нанесеш смъртоносния удар.
Тишината преди да нанесеш удара и шума след това.
Той се усилва. Той се усилва
като буря.
Сякаш ти самият си богът на гръмотевиците.
-Ти беше гладиатор, нали? -Да, бях.
И спечели свободата си?
Много отдавна императорът
ме дари с един рудиуc.
Това е просто един дървен меч.
Символът на свободата ти.
Той ме докосна по рамото, и аз бях свободен.
Ти познаваше Марк Аврелий?
Не казах, че го познавах. Казах, че веднъж ме докосна по рамото.
Попита ме какво искам.
И аз искам да застана пред императора
като теб.
Тогава слушай мен. Учи се от мен.
Аз не бях най-добрият, защото убивах най-бързо.
Аз бях най-добрият, защото тълпата ме обичаше.
Спечели тълпата и ще спечелиш свободата си.
Ще спечеля тълпата.
Аз ще им дам нещо невиждано досега.
Така че, испанецо, заедно ще вървим в Рим,
към кървави приключения,
и този блуден град ще ни кърми,
докато сме сити и не можем повече да цицаме.
И тогава,
когато достатъчно мъже загинат,
може би ще се сдобиеш със свободата си.
Дръж. Вземи това.
Там някъде е моята страна.
Моят дом.
Жена ми готви.
Дъщерите ми носят вода от реката.
Дали отново ще ги видя?
Мисля, че не.
Вярваш ли, че ще ги видиш след като умреш?
Мисля, че да.
Обаче аз скоро ще умра.
А те няма да умрат още дълги години.
Ще трябва да чакам.
Но ти би ли чакал?
Разбира се.
Знаеш ли,
моята жена
и моят син вече ме чакат.
Ти отново ще ги видиш. Но не още.
Не още.
-Освен ако... -Не още.
Не още.
Ето го.
Излизай.
Мърдай! Излизай!
Радвам се да те видя отново, стари приятелю.
Донеси ми късмет.
Виждал ли си някога нещо подобно?
Не знаех, че човек може да построи такова нещо.
Спечели тълпата.
Влизай вътре. Мърдай.
Вътре.
Той спи толкова дълбоко, защото е обичан.
Ела, братко. Късно е.
Ще превърна Рим в чудото на вековете.
Това е, което Гракх и приятелите му не разбират.
Главата ми се пръска от всичките ми желания.
Изпий този тоник.
Мисля, че подходящият момент почти настъпи.
Бих могъл да обявя разпускането на сената
по време на празненството за баща ни.
Мислиш ли, че трябва да го направя?
Хората готови ли са?
Мисля, че сега трябва да почиваш.
Ще останеш ли при мен?
Още ли се боиш от тъмното, братко?
Още.
Винаги.
-Остани с мен тази вечер. -Знаеш, че няма да го сторя.
Целуни ме тогава.
Спи, братко.
С тези глухонеми слуги
поне мога да се надявам да живея малко по-дълго.
Арестуват и учените хора.
Всеки, който посмее да надигне глас. Дори сатириците и хроникьорите.
И математиците.
Само за да има материал за арената.
Сенатът не одобри извънредното положение.
Това царство на терора е работа само на преторианците.
Страх ме е да излизам по тъмно.
Би трябвало да се страхуваш повече от онова, което правиш по светло.
Сенатът е пълен с шпионите му, начело с оня гад Фалкон.
Какво ли е замислил? Това е, което ме тормози.
Прекарва дните си обзет от мисълта
за подготовката на празненството в чест на баща ти.
Запуснал е дори правителствените дела.
Какво ли крои?
И каква е идеята на всичко това?
Ежедневните турнири струват сума ти пари, без да имаме нови данъци.
Бъдещето.
Бъдещето е идеята на това.
Започнал е да разпродава житните запаси.
Не може да бъде.
Разпродава житните запаси на Рим.
След две години народът ще започне да гладува.
Дано се наслаждават на турнирите,
защото много скоро ще измрат заради тях.
-Рим трябва да научи това. -Как?
Той възнамерява да разпусне сената.
И кой ще им каже, преди да е станало твърде късно? Ти ли, Гракх?
Ти, Гай.
Ще произнесеш ли реч в сената против брат ми?
За да видиш семейството си в Колизея?
Кой би посмял?
Всеки ден живея в плен на страха,
защото синът ми е наследник на трона.
Той трябва да умре.
Квинт и преторианците просто ще вземат нещата в свои ръце.
Не. Обезглави змията и тя няма да може да хапе.
Люсила, Гай е прав.
Нищо не можем да направим, докато не неутрализираме преторианците.
И да не предприемаме нищо?
Не. Няма да издаваме намеренията си.
Ще се подготвим.
Докато народът го подкрепя, ние сме безсилни.
Ние сме просто въздух.
Но с всеки изминат ден, той си създава врагове.
Докато враговете му станат повече от приятелите.
И тогава ние ще пристъпим към действие.
Тогава ще нанесем нашия удар.
Но дотогава
оставаме безропотни.
Ние сме покорни.
И коварни.
По-живо!
Хайде, стига толкова.
Императорът иска боеве, а аз не искам да жертвам най-добрите си бойци.
Тълпата иска битки и императорът им дава битки.
-А на теб - Картагенската битка. -Картагенското клане.
Защо не отидете в затвора и не изкарате всички просяци и крадци?
Направихме го.
Ако искате да погубите най-добрите гладиатори в империята,
тогава аз искам да ми се плати двойно.
Ще получиш толкова, колкото се пазарихме и нищо повече.
Не ти се харесва, а?
Тогава можеш да се върнеш обратно в кенефа, откъдето се домъкна.
Касий, моля те. Ти можеш да ни освободиш.
Гладиаторе, ти ли си този, когото наричат Испанеца?
Да.
Казаха ми, че си великан.
Казват, че с една ръка можеш да строшиш мъжки череп.
Мъжки череп? Не.
На момче - мога.
-Има ли хубави коне в Испания? -Едни от най-хубавите.
Това е Аргенто, а това е Скарто.
Това бяха моите коне.
Отнеха ми ги.
Харесваш ми, Испанецо. Ще викам за теб.
-Можеш ли да гледаш игрите? -Вуйчо казва, че това ме прави силен.
-Ами баща ти какво казва? -Баща ми е починал.
Господарю Луций, време е.
Трябва да си тръгвам.
Името ти е Луций?
Луций Вер, като баща ми.
Спускай!
Клавдий!
-Да? -Още щитове!
Добре.
Когато императорът влезе, вдигнете оръжията, отдайте му чест
и говорете в хор.
С лице към императора и не се обръщайте с гръб към него.
Идете и загинете с чест.
Аве, могъщи цезарю!
Цезар!
Ние, умиращите те приветстваме!
На този ден...
ние обръщаме поглед към героичната древност,
за да ви представим второто падане
на могъщия Картаген!
В безплодната равнина на Зама
бяха непобедимите армии
на варварина Ханибал.
Жестоки наемници и воини
от всички варварски народности,
отдадени на безмилостно разрушение
и покоряване.
Вашият император с удоволствие ви представя
варварската орда!
Някой от вас служил ли е в армията?
Да. Аз служих с теб при Виндобона.
Ти ще можеш да ми помогнеш.
Каквото и да излезе от изхода,
шансът ни да оживеем е по-добър, ако действаме заедно.
Разбирате ли?
Ако действаме заедно, ще оживеем.
Императорът с удоволствие ви представя легионерите
на Сципион Африкански!
До смърт!
Убивай!
Близо един до друг.
Сгъсти се!
В шахматен ред! В шахматен ред!
Нямате никакъв шанс.
Допри щитовете плътно! Стой нагъсто!
Задръж!
Задръж! Всички заедно!
Браво!
Задръж! Ниско долу!
Да!
Хаген!
Тази колона при колесницата! Тази колона да остане с мен!
Бързо!
-Излез оттам! -Живо!
Максим!
В колона по един!
Победихме!
Позабравил съм историята, Касий,
но нима не трябваше варварите да загубят при Картаген?
Да, господарю.
Прости ми, господарю.
Не, аз обичам изненадите.
Кой е той?
Наричат го Испанеца, господарю.
Ще се запозная с него.
Да, господарю.
У ра за варварите!
Напред! На оръжие!
Хвърли оръжието!
Гладиаторе, императорът те вика.
Аз съм на услугите на императора.
Стани.
Заслужаваш славата си, Испанецо.
Досега не е имало гладиатор, който да ти излезе на среща.
А този млад човек, за него ти си самият Хектор,
или май беше Херкулес?
Защо героят не се открие и ни каже името си?
Трябва да имаш име.
Името ми е Гладиатор.
Как се осмеляваш да ми обръщаш гръб? Роб!
Свали си шлема и ми кажи името си.
Името ми е Максим Децим Меридий,
командир на северните армии,
генерал на Феликсовите легиони,
верен слуга на истинския император, Марк Аврелий,
баща на убит син,
съпруг на убита жена,
и аз ще си отмъстя, ако не в този живот, то в отвъдния.
На оръжие!
Да живее!
Стража, свободно!
Максим!
Татко.
Защо той е още жив?
Не знам.
Не би трябвало да е жив.
Това ме дразни.
Ужасно съм раздразнен.
Аз направих каквото се налагаше.
Ако баща ми бе постигнал своето, империята щеше да се разпадне.
Ти го разбираш това.
Да.
Какво изпита, когато го видя?
Нищо не изпитах.
Нима той не те нарани жестоко?
Не повече, отколкото аз него.
Излъгаха ме в Германия.
Казаха ми, че е мъртъв.
След като ме лъжат, значи не ме уважават.
А след като не ме уважават, как изобщо могат да ме обичат?
Трябва да накараш легионите да разберат
че предателството им не ще остане безнаказано.
Горката ми сестра.
Не бих искал да съм на мястото на враговете ти.
Какво ще направиш?
Оттук.
Богатите матрони плащат скъпо, за да имат най-храбрите шампиони.
Знаех си аз, че брат ти ще изпрати убийци.
Но не мислех, че ще изпрати най-добрия.
Максим, той не знае.
Семейството ми беше изгорено живо и разпънато на кръст.
-Аз изобщо не знаех... -Не ме лъжи!
Аз плаках за тях.
Така както плака за баща си?
От този ден живея в плен на страха.
Да не можеш да оплачеш баща си, защото те е страх от брат ти.
Да живееш в ужас всеки миг от всеки ден,
защото синът ти е наследник на трона.
О, аз плаках.
Моят син беше невинен.
Моят също.
И моят син ли трябва да загине, преди да заслужа доверието ти?
Какво значение има дали ти имам доверие или не?
Боговете те пощадиха. Нима не го осъзнаваш?
Днес видях как един роб става по-могъщ от римския император.
Боговете ме били пощадили?
Аз съм в ръцете им, мога само да забавлявам тълпата.
Но именно това е властта.
Тълпата е Рим,
и докато Комод има власт над нея, има власт над всичко.
Чуй ме.
Брат ми има врагове най-вече в сената.
Но докато народът е зад него,
до твоята поява никой не би му се противопоставил.
Против него са и въпреки това не правят нищо.
Има и политици, които са посветили живота си на Рим.
И най-вече един човек.
Ако успея да го уредя, ще се срещнеш ли с него?
Нима не разбираш?
Мога да умра в килията през нощта или утре на арената. Аз съм роб!
Каква сила имам аз?
Този човек иска това, което и ти искаш.
Тогава го накарай да убие Комод!
Навремето познавах един човек,
благородник,
с принципи, който обичаше баща ми
и баща ми обичаше него.
Този човек служи добре на Рим.
Няма го вече този човек.
Брат ти добре си свърши работата.
Позволи ми да ти помогна.
Да, ти можеш да ми помогнеш.
Забрави, че някога си ме познавала и никога повече не идвай тук.
Стража! Дамата приключи с мен.
Как се казваш?
Юлий Крас.
Име?
Марк, господарю.
Като баща ми.
Знаели са за бягството на Максим, когато са намерили четирите трупа.
Помислили са, че е нападение на варварите.
Това са храбри мъже, господарю. Верни на императора.
Пригответе лъковете!
Готови за огън!
Тогава ти си знаел
и не си ми казал.
-Не знаех. -Не знаеше?
Но един генерал трябва да контролира всичко.
Да командва винаги, нали така?
Да, цезарю.
Тогава дай командата. Кажи я.
Огън.
Максим.
Командвал си легиони, а? Много ли победи си имал?
-Да. -В Германия?
В много страни.
Генерале!
Името ти е прославено.
Той трябва да убие името ти, преди да убие теб.
Да, в далечния край.
-Сенатор Гай. -Добър ден.
Сенатор Гракх.
Не се наслаждаваш често на удоволствията на вулгарната тълпа.
Аз не се правя на човек от народа, сенаторе,
но се старая да бъда човек за народа.
Цезар!
Народе римски!
На четвъртия ден от Антиохия
ние ще честваме 64-тия ден от игрите.
И в августейшата си милост
императорът благоволи да възнагради народа римски
с един исторически заключителен двубой.
Завръщайки се днес в Колизея, след петгодишно отсъствие,
цезарят с удоволствие ви представя
единствения непобеден шампион
в историята на Рим.
Легендарния Тигрис от Галия!
Той твърде добре умее да флиртува с тълпата.
Марк Аврелий имаше една мечта, наречена Рим.
Това не е тя.
Марк Аврелий е мъртъв, Максим.
Ние смъртните не сме нищо повече от сенки и прах.
Сенки и прах, Максим!
От школата на Антоний Проксимон
цезарят с гордост ви представя
Елий Максим!
Така го аплодират сякаш е един от тях.
Тълпата е непостоянна, братко. След месец ще е забравен.
Не, много по-скоро.
Вече е уредено.
Ние, умиращите те приветстваме.
С теб сме, Максим!
Довърши го!
Дърпай! Дърпай!
Пускай! Пускай!
-Изкорми го! -Убий го!
Убивай!
Максим Милостивият!
Максим!
Напред, готови!
Какво да те правя теб?
Ти просто отказваш да умреш.
Нима сме толкова различни, ти и аз?
Ти отнемаш живот, когато се налага, аз също.
Само още един живот трябва да отнема. Тогава вече ще приключа.
Ами отнеми го сега.
Казаха ми, че синът ти
пищял като момиче, когато го приковали на кръста.
А жена ти
стенала като блудница,
когато я изнасилвали отново и отново
и отново.
Скоро ще отмине и времето на твоето величие.
Ваше височество.
Генерале!
-Генерале! -Цицероне!
-Къде ви е лагерът? -В Остия.
-Обичаме те, Максим! -Слава на победителя!
Кажи на хората, че генералът им е жив.
-Мърдай! -Намери ме!
Те могат ли да те чуят?
-Кой? -Семейството ти, в отвъдното.
-О, да. -Какво им казваш?
На момчето си
казвам, че скоро ще го видя отново
и да си държи ниско петите, като язди.
На жена си -
не е твоя работа.
Сега те обичат Максим заради милосърдието му.
Така че не мога просто да го убия. Ще изглеждам още по-безмилостен.
Цялата тази работа е един голям кошмар.
Той те предизвиква.
Всяка негова победа е предизвикателство.
Тълпата вижда това, а също и сената.
С всеки изминат ден стават все по-дръзки.
-Убий го. -Не.
Няма да го превърна в мъченик.
Днес пред сената
нарочно казах да използваме житния запас, за да платим игрите.
И забеляза ли какво се случи?
-Нищо. -Точно така. Нищо.
Нито един не протестира.
Дори и арогантният сенатор Гракх остана мълчалив като плъх.
Защо?
Чувал съм за един вид морска змия,
която привлича плячката си по много необикновен начин.
Лежи на морското дъно като ранена.
Враговете й се приближават,
но въпреки това тя продължава да е неподвижна.
След това враговете й я захапват,
но тя продължава да не се помръдва.
Значи
и ние ще лежим неподвижно
и ще позволим на враговете си да се приближат и да захапват.
Нареди всеки сенатор да бъде проследен.
Цицероне, стари приятелю. Мислех, че повече няма да те видя.
-Мислех, че си мъртъв. -Почти.
-От колко време хората са в Остия? -Цяла зима.
-И как са? -Затлъстели и отегчени.
-Кой ги командва? -Някакъв глупак от Рим.
За колко време могат да бъдат в бойна готовност?
За теб, още утре.
Искам да ми свършиш една работа.
Ела, виж.
Ако не си го видял на арената, можеш да видиш зрелището тук.
Великанът Максим разгромява нашия император Комод.
Какво да правим? Той не се подчинява на никого,
правейки така на него, те правят...
О, боже!
-Довърши го! Той е победен! -Дайте път!
Господарке? Служих на баща ти при Виндобона.
-Назад! -Господарке?
Служих на баща ти при Виндобона.
Назад!
И служих на генерал Максим. И все още му служа.
Спри.
Отдръпнете се.
Генералът ти праща вест, че ще се срещне с твоя политик.
-За предаността ти, войнико. -Благодаря ти, господарке.
Оставете ни.
Сенатор Гракх.
Генерале.
Надявам, се че моето идване днес тук доказва,
че можеш да ми имаш доверие.
-Сенатът е с теб? -Сенатът?
Да. Аз мога да говоря от тяхно име.
Можеш ли да закупиш свободата ми и да ме измъкнеш от Рим?
За какво?
Изкарай ме извън градските стени.
Пресни коне да ме откарат до Остия. Моята армия е на лагер там.
До вечерта на втория ден ще се завърна начело на 5 000 души.
Но всички легиони имат нови командири,
предани на Комод.
Ако моите хора ме видят жив, ще видиш на кого са по-предани.
Това е лудост.
От сто години римска армия не е влизала в столицата.
Аз няма да заменя една диктатура с друга!
Времето за половинчати мерки и приказки мина, сенаторе.
А след славния ти преврат какво?
Ще вземеш 5 000-те си воини и ще се оттеглиш?
Ще се оттегля.
Войниците ще останат да ви пазят под командването на сената.
Значи,
след като веднъж Рим стане твой, ще го дадеш обратно на народа?
Кажи ми защо.
Защото това бе последната воля на един умиращ човек.
Аз ще убия Комод.
Съдбата на Рим оставям на вас.
Марк Аврелий ти имаше доверие.
Дъщеря му ти има доверие.
И аз ще ти имам доверие.
Но разполагаме с малко време.
Дай ми два дена
и ще откупя свободата ти.
А ти
гледай да оживееш,
защото иначе аз ще загина.
Сега трябва да си вървим.
Ще те чака. Стой пред статуята на колоса.
Ще те намери.
Няма да стане.
Императорът знае твърде много.
А що се отнася до мен,
става опасно.
Ще ти се плати, след като се завърна.
Давам ти думата си.
Твоята дума? Ами ако не се завърнеш?
Помниш ли какво значи да имаш доверие, Проксимоне?
Доверие?
На кого да имам доверие?
-Аз ще убия Комод. -Какво ми служи това?
Той ме прави богат.
Знам, че си човек на думата си, генерале.
Знам, че би умрял за едната чест.
Ти би умрял за Рим.
Ти би умрял за паметта на дедите си.
Аз обаче
забавлявам хората.
Стража!
Той уби човека, който те освободи.
Преторианци, господарю.
Стой!
Къде беше?
Повиках те.
Моля те, братко.
Какво те тревожи?
Гракх има ли нова любовница?
Не знам.
Мислех, че си се виждала с него.
Той заразява всекиго като тифусна треска.
Заради здравето на цял Рим, на сената трябва да му се пусне кръв.
А и неговата кръв ще се лее.
Много скоро.
Но не тази вечер.
Спомняш ли си какво каза баща ни веднъж?
''Той е сън,
кошмарен сън
е животът.''
Мислиш ли, че това е вярно?
Не знам.
Аз мисля, че да.
Само с теб мога да го споделя.
Отвори уста.
Знаеш, че те обичам.
И аз те обичам.
Вън! Излизай!
Живо!
Поздравления, генерале!
Имаш много убедителни приятели.
Брат ми е арестувал Гракх.
Няма повече да чакаме. Трябва да тръгнем довечера.
Проксимон ще дойде в полунощ и ще те отведе при вратата.
Слугата ти Цицерон ще те чака там с конете.
-Ти направи всичко това? -Да.
Прекалено голям риск поемаш.
Имам много неща да изкупвам.
Нищо нямаш да изкупваш.
Обичаш сина си. Силна си заради него.
Омръзна ми да бъда силна.
Брат ми мрази целия свят, а най-много теб.
-Защото баща ти избра мен? -Не.
Защото баща ми обичаше теб.
И защото аз те обичах.
Много отдавна.
Много ли бях различна тогава?
Повече се смееше тогава.
През целия си живот съм се чувствала сама,
освен когато бях с теб.
Трябва да вървя.
Да.
На ти!
Победих те.
-Не е ли късно да си играеш на легионер? -Аз не съм легионер.
-Не си легионер? -Гладиатор съм.
Гладиатор?
Гладиаторите се бият само по време на игри.
Нима не искаш да бъдеш велик римски войн като Юлий Цезар?
Аз съм Максим, спасителят на Рим!
Спасителят на Рим?
Кой ти каза това?
Къде е Луций?
Той е при императора.
-Тя не можа. -Да, направи го.
Извади я от кошницата
и я притисна до гръдта си, точно над сърцето.
-Тя я ухапа в гръдта? -Да.
Виждаш ли, Луций, понякога дамите от кралско потекло
се държат странно и правят странни неща в името на любовта.
-Аз мисля, че това е глупаво. -Аз също.
Сестро, заповядай при нас.
Чета на милия Луций.
-И аз чета. -Да.
Той е много умно малко момченце. Ще стане великолепен император.
Четем за великия Марк Антоний и приключенията му в Египет.
Императрицата се самоубила със змия.
Чакай да ти разкажа какво е станало с нашите прадеди.
Бъди послушен и утре ще ти разкажа историята на император Клавдий.
Той бе предаден
от най-близките си.
От собствената си кръв.
Те шушукали из тъмните кьошета,
излизали късно през нощта
и заговорничели.
Но император Клавдий разбрал, че крояли нещо.
Той знаел, че те били усърдни малки пчелици.
И една вечер той седнал с една от тях,
погледнал я
и казал:
''Кажи ми какви ги вършиш,
усърдна малка пчелице,
или ще убия най-близките ти.
А ти ще гледаш как се къпя в кръвта им.''
Но сърцето на императора било сломено.
Малката пчелица го бе наранила повече от всеки друг.
И какво мислиш, че станало по-нататък, Луций?
Не знам, вуйчо.
Малката пчелица всичко му казала.
Отвори в името на императора!
Проксимоне!
Отваряй портите в името на императора!
Отваряй портите!
Отваряй портите, Проксимоне.
Искаш да загинеш ли, старче?
Ето.
Всичко е готово.
Изглежда, че си спечелил свободата си.
Нима има опасност да станеш добър човек?
-Джуба. -Всички врагове на императора умират!
Отвори портите!
Дърпай!
Живо! Строй се в колона отляво!
Трябва ми само миг, така че не рискувайте живота си излишно.
Ако не искате да си изпатите, върнете се в килиите си.
Ще те чакаме тук, Максим!
-Сила и чест. -Върви.
Сила и чест.
За прицел! Опъни лъковете!
МАРК АВРЕЛИЙ СМХIV-СМХХII
ПРОКСИМОН
Сенки и прах.
Максим!
Съжалявам.
Готово.
Ами племенника ми?
Ами майка му?
Нима те трябва да споделят съдбата на любовника й?
Или да проявя милосърдие?
Комод Милосърдният.
Сега Луций ще остане при мен.
А ако майка му
само ме погледне
по начин, който не ми харесва,
той ще загине.
А ако тя реши да бъде благородна
и сама сложи край на живота си,
той ще загине.
А ти,
ти ще ме обичаш
както аз те обичах.
Ще ме дариш с наследник с чиста кръв,
за да могат Комод
и потомците му да управляват в продължение на 1 000 години.
Нима аз не съм милостив?
Нима не съм милостив!
Максим!
Аз съм войник и се подчинявам.
Всеки човек е надарен с нужната сила, да издържи това, което му се случва.
Максим!
Викат теб.
Генералът, който стана роб.
Робът, който стана гладиатор.
Гладиаторът, който се противопостави на императора.
Изключително интересна история.
А сега хората искат да разберат как ще свърши.
Само славна смърт ще ги задоволи.
А какво може да бъде по-славно
от двубой със самия император на голямата арена?
-Ти ще се биеш с мен? -Защо не?
Нима мислиш, че ме е страх?
Мисля, че цял живот те е било страх.
За разлика от Максим Непобедимия, който не знае що е страх?
Един, който познавах, каза: ''Смъртта се усмихва на всички.
Човек може само да й отвърне с усмивка.''
Чудя се,
дали твоят приятел се усмихна на собствената си смърт?
Ти би трябвало да знаеш.
Той беше твой баща.
Ти обичаше баща ми, знам,
но и аз го обичах.
И това ни прави братя, нима не е така?
У смихни ми се сега, братко.
Сложете му бронята. Прикрийте му раната.
В кръг!
Квинт, меча.
Дай ми твоя меч.
Меч! Дайте ми меч!
Мечове в ножниците.
Максим.
Квинт.
Освободи хората ми.
Сенатор Гракх да бъде възстановен на предишния си пост.
Имаше една мечта на име Рим.
Тя ще се осъществи.
Такава е повелята на Марк Аврелий.
Освободете затворниците. Бегом!
Максим.
Луций е в безопасност.
Иди при тях.
Ти си у дома.
Нима Рим си струва живота на един достоен човек?
Някога бяхме убедени в това.
Убедете ни отново.
Той беше войник на Рим.
Почетете го.
Кой ще ми помогне да го носим?
Сега вече сме свободни.
Аз ще те видя отново.
Но не още.
Не още.
НА ПРИЯТЕЛЯ НИ ОЛИВЪР РИЙД