Най-древните предания са написани сред звездите,
още преди ерата на боговете, когато Земята владеели титаните.
Титаните били могъщи,
но на царуването им сложили край синовете им -
Зевс, Посейдон и Хадес.
Зевс убедил брат си Хадес
да създаде звяр - толкова силен, че да победи родителите им.
И от плътта си Хадес сътворил неописуемо чудовищна твар -
Кракена.
Зевс станал владетел на небесата.
Посейдон - господар на моретата,
а за Хадес, измамен от Зевс,
останало Подземното царство - да царува в мрак и покруса.
Зевс създал хората
и техните молитви подхранвали безсмъртието на боговете.
Но с времето смут обзел хората.
Те започнали да се съмняват в боговете
и накрая се разбунтували срещу тях.
В този свят се родило дете.
Момче, което щяло да промени всичко.
Персей.
Какво ти е, сине? - Скоро ще имам брат или сестра.
Мислиш, че ще го обичаме повече, отколкото теб, но няма да е така.
Това дете ще е ваше.
А аз не съм ничий син.
Аз съм ти баща, Персей, а Мармара е твоя майка
и ти винаги ще бъдеш наш син.
Връзката между нас е много по-силна от кръвната.
Любовта ни към теб
е тази, заради която воюват богове и царе.
Не разбирам боговете, но знам, че имаше причина да бъдеш спасен.
И един ден
тази причина ще те отведе далеч оттук.
Но няма да е днес.
12 ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Персей! Персей!
Изнемощяваш, старче.
Мармара!
И днес нищо!
Мрежата се закачи в скалите.
На кого да благодаря за щедрия улов?
Спирос, моля те! - На Посейдон, на Зевс? На кого?
На хората, които ги гневят.
Те съсипаха моя остров. Пратиха чума на твоя.
Отнемат ни, каквото поискат. Ние сме им роби!
Боговете са ни дали живот. За това трябва да сме благодарни.
Омръзна ми да благодаря за трохи!
Аз съм рибар. Персей е рибар.
Те ни отнемат дори това! Това, което сме!
А искат да ги обичаме!
Един ден някой трябва да им се опълчи.
Един ден, някой трябва да каже: "Стига!"
Също както в деня, когато те открих.
Бурята ме отнесе право при теб.
Знам, че имаш въпроси, синко.
Ще ми се да знаех отговорите.
Всичко, от което се нуждая,
е тук.
Лека нощ, сине.
Дръж здраво!
Текла, венецът!
Дай венеца.
Статуята на 3евс. Великолепна е!
По-бързо!
Бутайте!
Нещо не е наред.
Войниците... Какво правят?
Хайде! - Вдигайте!
Дръжте се!
В името на царя и царицата!
Кои са тези? - Войници от Аргос.
Какво направиха?
Обявиха война на боговете.
Дръжте позициите! - Какви са тези?
Да се връщаме обратно. - Не.
Не мърдай.
Зад теб!
Не!
Дръжте се!
Текла! - Къде е момчето?
Текла!
Не!
Тръгвай! - Не!
Не!
Зевсе, сложи край на това. Те нападат храмовете ни!
Оскверниха образа на Зевс! - Да им протегнем ръка.
Да сключим примирие.
Не!
Аз ги създадох.
А те ми се отплащат за любовта с неподчинение?
Няма да има примирие!
Най-сетне да те видя разгневен!
Колко време мина?
Откога, братко, не си зървал лицето ми?
Хадес.
Безброй години наблюдавах от подземното царство
и виждах гнева ти, смекчен от любов.
Ти ги създаде по една причина:
техните молитви да подхранват нашето безсмъртие.
Но любовта ти към тях е прекалена.
Те набраха сили.
И сега съм принуден да дойда, защото всички сме застрашени.
Какво искаш, братко?
Нека излея гнева си върху тях.
Те пак ще се молят,
а ти ще се къпеш в благоговението и страха им.
И ние отново ще бъдем силни.
Мястото му е в Подземния свят, не тук.
Не ми казвай къде ми е мястото!
Казваш, че любовта им ни храни.
Но ти зависиш от тяхната любов.
Аз живея само от техния страх,
от тяхната болка.
Зевсе, брат ни казва истината.
Послушай го.
Добре. Постъпи, както желаеш!
Ние се нуждаем от смъртните. - Не, Аполоне. Хадес е прав.
Те трябва да платят за дързостта си.
Трябва да бъдат научени на ред, като децата.
Дай им урок, братко.
Насъскай ги един срещу друг
и после ни ги върни.
АРГОС
Ние последни ли се връщаме? - Не, капитане.
Вие сте единствените.
Този от нашите ли е? - Не.
Открихме го край Паксос сред мъртвите.
Само той беше оцелял. - Нека дворецът да реши съдбата му.
В строй по четирима!
Тръгвай!
Ако покажем на боговете обичта си и те ще ни отвърнат с любов.
Те ни дадоха зърното на полето и слънцето в небето. Това са дарове.
И те ще ни бъдат отнети, ако не им се отплатим с любов.
Ако не го сторим, ще тънем в кал и нищета, които сами си докарахме.
Богове, молим ви за хомота... - Стори път!
...красотата и чистотата на робията.
Човек не може да господства. Бунтувате ли се, ще бъдете наказани.
Само тези ли са?
Изгубихме много от хората си, царю,
но завоювахме победа.
За цар Кефей! За царица Касиопея!
Не.
За вас...
нашият славен легион.
Нашите герои, които дръзнаха да ударят Зевс право в сърцето!
Храмовете горят.
Статуите падат.
Ние ги лишаваме от молитвите си.
Тази вечер... след десетилетни битки,
слънцето не залязва над морето.
То залязва над самия Олимп.
Това е началото на нова ера.
Ерата на човека!
Не се мръщи така, Андромеда. Пийни нещо, да се развеселиш.
Андромеда.
Как се казваш?
Персей.
Вземи това.
Изпий го.
Не пипай! - Спри!
Нашата милосърдна дъщеря!
Видя ли какво става там?
Направи ли си труда да погледнеш?
Ние служим за вдъхновение.
Стотици хора изгубиха живота си,
а ние пируваме! Гневите боговете
и се държите така, сякаш няма да има последици!
Какво искаш? Да се боим?
Да треперим и да се изпускаме от страх?
Боговете се нуждаят от нас, от нашето обожание.
За какво са ни те?
Погледнете дъщеря ми. - Недей!
Кое е по-божествено от нейния лик?
Няма по-красива от нея в цяла Гърция.
По-красива е от самата Афродита.
Боговете трябва да й завиждат.
Сега ние сме боговете!
Царице моя! Излагаш се.
Интересно.
Вие сте жалки прашинки кал под ноктите ни!
Дори дъхът ви е дар от Олимп!
Ти оскърбяваш сили, непонятни за ума ти.
Кой си ти?
Аз съм Хадес.
Коленичи!
Не сега, Персей. Ще имаш своя шанс.
Какво разбираш ти от красота?
Има ли нещо по-красиво от смъртта?
Погледни ме, смъртна царице!
Майко! - Принцесо!
След 10 дни,
когато слънцето потъне в мрак...
...ще пусна Кракена.
Аргос ще изчезне от лицето на Земята,
заедно с всички вас.
Освен ако...
не пожертвате принцесата,
която тъй безумно сравнявате с богиня.
Само нейната кръв ще удовлетвори Кракена...
...и Зевс,
когото тъй жестоко оскърбихте.
Избери наказанието си, Аргос.
Унищожение или жертвоприношение.
Такава е волята на 3евс.
Волята на твоя баща.
В Аргос има един полубог.
Това е невъзможно.
Той е твой син.
Името му е Персей.
Да му предложим закрила.
Нима чух молитвите му?
Този син не питае обич към мен.
Той не е по-различен от онези, които ни обърнаха гръб.
За последен път, говори, полубожество!
Не съм полубожество. - Кой си? Защо са те пратили?
Не знам.
Царю, не му се доверявай.
А какво да сторя? Драко!
Остави го.
Възможно ли е?
Ако е вярно, че си син на Зевс,
ти можеш да ни спасиш.
Трябва да ни спасиш. - Не мога, аз съм обикновен човек.
Господарю, колкото и да е ужасно,
остава само жертвоприношението.
Дори не го изричай! - Той е прав.
Никой не бива да умре заради мен.
Освободи Персей.
Трябва веднага да изведем принцесата от града.
Ще я скрия някъде. - Не можеш да я скриеш от Хадес.
Виж го ти, копелето на бога!
Моят баща беше убит от бог.
Майка ми, сестра ми...
всички, които обичах, бяха убити от бог.
Аз кърпя мрежи,
не размахвам меч.
Е, полубожество, имаш гостенка.
Твърди, че те познава.
Името ми е Йо, Персей.
Откъде ме познаваш?
Бдя над теб, откакто се роди.
Аз те заведох при семейството ти.
Богиня ли си? - Има богове, има и хора,
и такива, които сме нещо по средата.
Преди много години аз отхвърлих любовта на един бог.
Бях прокълната никога да не остарея.
Не е страшно проклятие.
Преживях смъртта на любимите ми същества.
Знаеш колко мъчително е това.
Вярно ли е?
Наистина ли съм син на Зевс?
Да.
Историята на твоето раждане започва с бунта на цар Акрисий.
На хората им дошло до гуша от жестокостта на боговете.
Акрисий обсадил Олимп.
Казват, че боговете искали да смажат Акрисий и войската му,
но Зевс обичал хората твърде много.
Вместо това той решил да накаже Акрисий за назидание.
Предрешил се като него.
И влязъл в спалнята, където спяла жена му.
Царю мой!
Зевсе!
Акрисий побеснял от гняв.
Заповядал да убият съпругата му
и новородения син на Зевс.
Проклинам те, 3евсе! Отнемам ти тялото, което омърси,
заедно с копелето ти!
Не!
Царицата и детето били хвърлени в морето.
Майка ти загинала, но ти...
получовек, полубог, ти оцеля.
Оттогава бдя над теб
и чакам деня, когато ще сложиш край на тиранията на боговете.
Ти се роди, за да убиеш Кракена.
Не знам защо съм се родил,
нито какъв съм.
Но знам, че не Кракена искам да убия.
Как да открия Хадес?
Ако Кракена бъде сразен,
Хадес ще изнемощее и ще можеш да го унищожиш.
Едва тогава ще си отмъстиш.
Тогава нека ме пуснат!
Само стигийските вещици знаят как може да бъде убит Кракена.
Те живеят на края на света. Там никой човек не може да пристъпи.
Човек - да.
Не се меси, Йо.
Зевсе, прости ни оскърбленията и ни закриляй!
Още ли вярваш, че ще ни помогнат?
Това е самоубийство.
И щитовете! Хайде, момчета!
Това е безнадеждно! - Нямаме шанс и той го знае.
Ето какви хора си събрал. Почетна гвардия!
Младоци, тръгнали като на парад
и старци, с единия крак в гроба.
Знаеш ли какво е Кракена?
Той е нашата гибел.
Чудовищен звяр, стихия!
Той не мисли, не чувства.
Дори боговете се боят от него. А ти се каниш да го убиеш!
Не идвай.
Нямам нужда от помощта ти. - Разбира се.
Нали си син на Зевс.
Но ние имаме заповед. - Да тръгваме.
Воини, нека пътят ни бъде изпълнен с болка и страдания
и да оплакваме участта си като старци.
Какво да вземем? - Всичко.
Защо смяташ, че вещиците ще ни кажат нещо?
Ще кажат, иначе ще убия и тях.
Хайде, да тръгваме.
Какво е това? - Остави го.
Не ни оставяйте на произвола на боговете!
Не тръгвайте! Останете тук!
Останете! Молим ви! Помогнете ни!
Само ще разгневите боговете още повече!
Пожертвайте принцесата! - Затваряй си устата!
Назад! - Мислех, че ще са ни благодарни.
Не ни изоставяйте!
Дошло им е до гуша да са благодарни.
Хубава новина! С брат ми решихме да ви придружим в странстването ви.
Имаме достатъчно хора. - Ще ви бъдем полезни, повярвай.
Трябват ми войници, а не ловци.
Кой войник знае как да прониже непробиваемата кожа
на Немейския лъв?
Кой познава уязвимите места в кентавърска броня?
Кой знае коя шия да среже на петоглава хидра?
Средната. - Правилно.
Брат ми и аз умеем да убиваме.
И обичаме. - Ако не се боите от смъртта, елате.
Смъртта трябва да се бои от нас.
Цар Акрисий.
Тук няма никакъв Акрисий.
Само Калибус.
С теб имаме общ враг.
Зевс.
Моят брат.
Какво искаш от мен?
Семето на Зевс в съпругата ти оцеля.
Рожбата на твоя срам.
Персей.
Той е жив?
Напразно уби жена си.
Сега Персей е тръгнал насам, за да ме унищожи.
Той трябва да умре. - Какво искаш да сторя?
Зевс трябва да мисли, че му служа,
ала аз ставам все по-силен.
Докато набера пълната си мощ,
ти ще бъдеш моето оръжие.
Ела.
Използвай силата.
Убий Персей заради мен.
А аз ще унищожа Зевс заради теб.
Аз съм твой слуга.
Томчето ще умре.
Далече ли е?
До вещиците са четири дни път.
Четири дни? Вече съм капнал.
Ето, вземи.
Искаш ли да те изчакаме?
Ти наистина си рибар. - Трябваше да видиш баща ми.
Ей, ти!
Вземи си меча.
Държал ли си някога меч?
Не се е налагало. - Ясно.
Левият крак напред.
Движенията трябва да са плавни.
Оръжието е част от теб.
Както жилото на оса.
Съсредоточи се!
Бъди винаги нащрек!
Постоянно пази опора.
Паднеш ли...
...умираш.
Стани.
Недей.
В теб наистина има нещо божествено.
Използвай го.
Край на урока.
Персей.
Дар от боговете.
Изкован на Олимп. - Защо?
Просто го приеми.
И без него мога да се справя.
Твой е.
Господа, върнете нашия спасител.
Пегас.
Никой човек не го е яздил.
Това е послание.
Те ни наблюдават.
Персей!
Защо винаги трябва...
Чуй.
Помощ!
Помогнете!
Ти, зловоние на баща си!
Кой беше този? - Не знам, да го попитаме.
Остави.
Не, ще се разделим. Ще проследим кръвта.
Хайде, де!
Вижте! Кръвта му!
Сега доволен ли си?
В атака!
Чакай!
Какво е това?
Хайде!
Иксас!
Копие!
Драко!
По-бързо!
Живо!
Хайде, скачай!
Бягайте!
Назад! Изтегляй се! - Има още! Бягайте!
Всички - гръб в гръб!
Дръжте позицията!
Още три! В името на боговете, още по-големи са!
Какви са тези?
Джинове.
Бил съм се с тях в легиона.
Тази пустиня е тяхна.
И са ни врагове? - Така мислех.
Те не са хора, а кръволоци. Пустинни бродници.
Е, някой трябва да им благодари. - Какво?!
Какво му е? - Отрова. От Хадес.
Моли се! Помоли Зевс за сила.
Няма!
Моли се на проклетия си баща!
Моля те, защити и изцери сина си!
Не! - Моля те, Зевсе, чуй ме.
Искате ли хляб?
Благодаря.
Ето ти хляб. - Насам! Насам!
Ето. - Моля те!
Трябва да се спасим!
Не.
Трябва да обърнем сърцата си към Хадес.
Това е единственото спасение!
Братя и сестри!
Елате при мен.
Знам как да се спасим от участта си.
Хадес поиска принцесата.
Да пожертваме един, за да оцелее градът.
Защо мълчат, докато ние страдаме?
Защо пазят жената, чиято смърт ще ни спаси?
Тя по-добра ли е от всеки от вас?
В Аргос дълго тачихме Зевс.
Но Хадес е този, който сега ни предлага спасение.
Да се помолим на този, който ни показа греховете
и ни предлага изкупление
чрез кръв.
Подкуп за лодкаря.
Когато биват ранени,
те възстановяват крайниците си с въглен и черна магия.
Не изпитват болка.
Живеят стотици години.
Този на колко ли е?
Не ме е грижа. Нямам им вяра.
Ти гориш.
Изпий това.
Ще донеса още вода.
Хайде! - Внимавай!
Пази се!
Какво?
Какво казва?
Джиновете отдавна чакат този, който ще ги освободи от боговете.
Казва, че не е приятел на хората. - Не думай!
Но само заедно можем да помогнем на Персей.
Драко!
Виж!
Заедно.
Той още не е готов за път.
Времето лети. - Макар и полубог, той е смъртен.
По-добре ли си? - Да, малко.
Гордостта ти убива хората ми!
Използвай даровете, които имаш! - Те са капан!
Не ме е грижа, използвай ги! - Не!
Няма да използвам меча, нито друг техен дар!
Значи ще продължим да мрем.
Не мога да стана като тях.
Ако го направя, то ще е като човек.
Но ти не си обикновен човек.
Избирам да бъда!
Човек не може да успее в това.
Според кого? Боговете?
Ако аз имах твоите дарби...
Ако ти потрябва, мечът е в торбата.
Те ги яздят!
Искаха да ни убият! Няма да го яхна!
Прекрасно!
Какво чакате?
Трябва да наваксаме изгубеното време.
Добре се движим.
Не достатъчно. Затъмнението наближава.
Планината на Норните близо ли е?
На два дни път преди вещиците.
От това чудо ми призлява.
По-добре да си върху него, отколкото в него.
Никога ли не се усмихваш?
Когато се изплюя в очите на боговете,
тогава ще се усмихна.
Какво е това място? - Градината на Стигия.
Тук Кракена е сразил титаните.
Така ще изглежда Аргос след нашия разгром.
Всяка стъпка е обида към боговете.
Персей!
Питай само най-важното, нищо повече.
Добре.
Гости! - Кой е?
Дай ми го! - Кой е?
Кой е? Кой е?
Дай ми окото!
Персей, не!
Не сме дошли да се бием.
Имаме само един въпрос. - Младият Персей...
Син на Зевс! - Толкова свеж!
По-близо! - Искам да си гризна.
Божествена плът! - Божествена плът!
Вещице! Недей! - Спокойно.
Много е жилав, дами.
Коя ще отговори на въпроса ми?
Искаш да узнаеш за Кракена.
Как да го убиеш. - Да.
Напразно си дошъл. - Кракена не се бои от оръжия.
Все има слабо място.
Тоже би.
Но знанието иска отплата. - Жертвоприношение!
Жертва! - Пази се!
Внимавай! - Иксас, стреляй!
Помощ! - Окото!
Окото!
Пуснете го! Веднага!
Не би дръзнал!
Без окото не можем да видим отговора!
Пуснете го!
А сега отговорете!
Как да убием Кракена?
Има един начин. Но е невъзможен!
Горгоната, Медуза.
Всичко живо загива от нейния поглед.
Леговището й е отвъд реката Стикс, на входа на Подземното царство.
Титан срещу титан!
Тя няма да ни помогне срещу Кракена.
Тогава ще й вземем главата.
Умно момче. А сега окото! Дай ни окото!
Окото!
Къде е то?
Почакай. Има и още нещо. Искаш ли да го узнаеш?
Недей!
Кажи му. - Кажи му!
Какво? - Странстването ти не свършва добре.
Съдбата ти е предопределена!
Ти ще умреш, сине на Зевс!
Това е лъжа! Ела.
Преднаписано е.
Персей... Ти ще умреш!
Защо джиновете си тръгват?
Смятат, че ще загинем, заради пророчеството.
Кой си ти?
Е... можеш да ме наричаш "татко",
ако желаеш.
Моят баща е мъртъв.
Беше убит от бог.
Жертва на война, която хората сами запалиха.
Не хората убиха семейството ми, а брат ти.
Чу предсказанието на вещиците.
Няма да победиш Кракена, нито Хадес.
Ако продължиш нататък, ще умреш и Аргос пак ще бъде разрушен.
Щом си сигурен, защо си тук?
За да ти предложа закрила.
Ти носиш моята кръв и това те прави бог.
Ела на Олимп и заживей като бог.
По-скоро ще умра в калта с хората си!
Глупаво момче. Хората дължат живота си на моето благоволение.
За някой, който ни е създал, знаеш твърде малко за нас.
Ние живеем, борим се и умираме
един за друг, а не за вас.
Кажи на Хадес, че скоро ще се видим.
Няма да повторя предложението си.
Добре. Тъкмо да не ти отказвам повторно.
Персей.
Почакай.
Там, където отиваш, е скъпо.
Кусук изработи този щит от скорпиона.
По-здрав и лек от всеки метал.
Много висококачествено изделие.
Можем да се бием навсякъде,
освен в Подземното царство.
Късмет, рибарю.
Всички чухме думите на вещиците.
Но можем да докажем, че те грешат.
Нуждая се от помощта ви.
Не боговете ме спасиха одеве.
Щом смяташ, че имаме шанс...
И без това не харесвах Аргос.
Аз знам пътя.
Тогава отиваме в Подземното царство и убиваме Медуза!
Ами сега? - Ще чакаме Харон.
Харон прекарва само мъртвите.
Има ли доброволци?
Ако падне на лице, ще плуваме.
Подкуп за лодкаря.
Какво ще правим, когато стигнем? - Ще убием поредното чудовище.
Чудовище?
Медуза някога била красива.
Толкова, че изкушила Посейдон.
Когато той дошъл за нея,
тя побягнала в храма на Атина, мислейки, че богинята ще я защити.
Но напразно.
Посейдон я обладал на студения под.
Тя молела Атина за закрила,
но богинята изпитвала само отвращение.
Тя се погрижила никой повече да не пожелае Медуза.
Само един поглед към нея превръща всекиго в камък.
Аз няма да ви придружа.
Едно проклятие ме възпира.
Единствената милост на Атина била, Медуза никога да не наранява жена.
Само мъже могат да влизат в храма.
Но никой не е излязъл оттам.
Медуза има опашка и ще я използва ето така.
Слушай!
Чуй как се свиват мускулите й.
Подуши кожата й.
Усети глада й в стомаха си.
Медуза те уби вече два пъти.
Мислиш ли, че ще ти поднесе сама главата си? Няма да е благосклонна.
Един поглед в очите й и ще се вкамениш.
Добре.
Явно това много те забавлява. - Помагам ти да оцелееш.
Не ме гледай!
Успокой бурята в душата!
Наближаваме леговището на Медуза.
Не вярвах, че някога ще дойда тук.
Кого си изгубил?
Дъщеря си.
Бе ми отнета на 16-ия й рожден ден...
и довлечена тук.
Усещам, че скоро ще я видя.
Ти ни доведе дотук. Да довършим започнатото.
Колко монети имаш? - Само онази.
Досега познавах само един велик мъж.
Баща ми.
Вече познавам още четирима.
И една жена.
И каквото и да си ти.
Знам, че всички се боим.
Но моят баща ми каза:
Един ден някой трябва да им се опълчи.
Един ден, някой трябва да каже: "Стига!"
Тоже би този ден дойде.
Доверете се на сетивата си. И не гледайте кучката в очите.
Това не ми вдъхва увереност. - Тихо!
Чуйте. - Еузебиос! Гледай надолу.
Хайде!
Солон!
Продължавайте!
Откъм фланга!
Драко! - Бързо!
Еузебиос, след мен!
Дръж се!
Еузебиос!
Помни какво каза Персей.
Гледай надолу!
Иксас, не!
Гледай надолу!
Къде си?!
Къде си?
Еузебиос.
Тръгвай!
Чакай тук.
Аз ще я подмамя навън.
Бъди готов.
Сега!
Заедно!
Нека знаят, че хората го направиха.
Останахме само аз и ти, сине на Зевс.
Персей.
Не ставай като тях.
Йо, тук съм.
Няма време.
Затъмнението...
Тръгвай, преди да е станало късно.
Никъде няма да ида.
Моята участ е ясна.
Но съдбата на Аргос все още е в твои ръце.
Ти беше до мен цял живот.
Никога не ме изостави.
Няма да те изоставя.
Тази част от пътя трябва да изминеш сам.
Персей... ти си не просто получовек, полубог.
Ти си най-доброто от двете.
Всичко ще бъде наред.
Братко.
Време е смъртните да си платят.
Рожбата ми чака да изпълни волята ти.
Оставете ни.
Пусни Кракена!
Кракена пристига!
Страданията ни ще свършат, когато звярът се засити!
Нас ли да вземе той...
или да вземе Андромеда?
Андромеда!
Викат името ми.
Така не може да продължава.
Назад!
Вижте! Кракена! Помогнете ни!
Андромеда!
Хадес, принасяме ти в жертва нашата принцеса.
Той идва, братя и сестри!
Аргос падна.
Чувстваш ли се по-силен, братко?
Мислеше, че Кракена ще ти донесе техните молитви.
Но той е мое дете.
Той храни само мен.
Аз съм господар на Олимп. Помни кому служиш!
Аз служа на себе си.
Правя го, откакто ти ме измами.
Прати ме в отвъдното, за да бъда мразен,
а ти се къпеше в тяхната любов.
Нуждаем се от любовта на човеците. - Не, ти се нуждаеш.
Аз живея от техния страх.
С царуването ти е свършено, братко.
Ще гледаш как моя благословен отмъстител разкъсва надеждите им.
И най-сетне ще познаеш моята болка.
В Аргос все още има един полубог,
братко.
Персей.
Торбата! По-бързо!
Ей, рибарю!
Не!
Аз съм бог.
Ще живея вечно!
Но не тук.
Лодките идват за нас.
За теб. Не за мен.
Няма ли да останеш?
Аргос се нуждае от владетел.
Аз не мога да бъда цар.
Ще съм ти по-полезен като човек.
Ти ще им бъдеш чудесна царица.
Олимп ти дължи дълбока благодарност.
Аз също.
Хадес е жив.
Просто го върнах в отвъдното.
Сигурно чака своя час.
Чака хората да отслабнат и от слабостта им да укрепне.
Хората държат ключа към възшествието на Хадес.
Винаги е било така. - Значи ще го видим отново.
Да.
Но светът вече знае, че човек може да го спре.
Е, ти получи известна помощ.
Меча, Пегас...
Исках хората отново да ни почитат, но не и да загубя сина си.
Почти човешко от твоя страна.
Сигурно няма да размислиш и да заемеш мястото си сред нас.
Всичко, от което се нуждая, е тук.
Тоже да не искаш да бъдеш бог,
но след тези подвизи, хората ще те боготворят.
Бъди добър с тях.
Бъди по-добър от нас.
А щом държиш да водиш обикновен човешки живот,
няма да позволя да останеш сам.
Все пак си син на 3евс!
СБЛЪСЪКЪТ НА ТИТАНИТЕ